Справа № 932/5506/23
Провадження №2-о/932/123/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Куцевола В.В.

при секретарі Рибалці В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

13.08.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву обґрунтовує наступним чином. Вона є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку Донецької області, яке на сьогоднішній день є непідконтрольною уряду України територією. За фактом смерті чоловіка видано лікарське свідоцтво про смерть. Реалізувати це свідоцтво про смерть на теренах держави вона не може, оскільки діяльність будь-яких органів на тимчасово окупованій території України є незаконною. Встановлення факту смерті у судовому порядку потрібно їй для державної реєстрації смерті особи, згідно чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 14.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 03.07.2023 року.

03.07.2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій вона прохає вирішити справу у її відсутність. Заяву підтримала та просила задовольнити.

Заінтересована особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно із вимогами ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а саме: копією паспорта серії НОМЕР_1 , копією паспорта НОМЕР_2 , копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , заявниця є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 23 від 18.04.2023 року та довідки про причини смерті № 23 від 18.04.2023 року виданих незаконно утвореною лікарнею у м. Донецьку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок хронічної сердечно-судинної недостатності третього ступеня. Заявнику незаконно утвореними на тимчасово окупованій території України формуваннями видано свідоцтво про смерть чоловіка.

Та обставина, що свідоцтво про смерть та медичні довідки видані на тимчасово окупованій території, унеможливлює отримання свідоцтва про смерть в державному органі України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VІІЦ, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Указом Президента за № 32/2019 від 07.02.2019 року визначено, що м. Донецьк є населеним пунктом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, параграф 45), ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96).

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142).

Таким чином, названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території істотно обмежені.

Встановлення факту смерті чоловіка необхідно заявнику для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації акті цивільного стану та отримання відповідно документу свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України.

Оцінюючи у сукупності надані докази, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 з метою забезпечення її права на отримання свідоцтва про смерть чоловіка, відповідно до норм чинного законодавства України, з тим, щоб реалізувати цивільне право та встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку Донецької області.

Відповідно до правил ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 265-268, 293, 317, 319, 352 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Єгорівка, Волноваського району Донецької області та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку Донецької області.

Рішення допустити до негайного виконання. Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Роз`яснити, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол