Єдиний унікальний номер справи 361/2642/22
Провадження №22-ц/824/8847/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Михайлюк Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Національного антидопінгового центру на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антидопінгового центру про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем на посаді начальника відділу обробки результатів НАДЦ, що підтверджується записами у трудовій книжці.

15.02.2022 р. позивач подала заяву на звільнення за власним бажанням.

В період з 15.02.2022 року по 24.02.2022 рік позивач у звичайному режимі ходила на роботу.

24.02.2022 р. позивач, не зважаючи на активні бойові дії в місті, прибула до офісу відповідача. В приміщенні офісу не знаходилось жодного співробітника.

Позивач зазначає, що вона зателефонувала керівнику відповідача та начальнику організаційного відділу ОСОБА_2, повідомила їм, що написала заяву про відкликання заяви про звільнення від 15.02.2022 р. та залишає цю заяву в книзі реєстрації вхідної документації. Погодивши це питання з ОСОБА_2 , позивач зареєструвала свою заяву від 24.02.2022 р. за реєстровим 14239 (запис в книзі було зроблено позивачем власноруч олівцем).

Керівник відповідача та ОСОБА_2 повідомили їй про те, що у зв`язку із військовими діями на роботу ніхто не виходить, працівники знаходяться на зв`язку, в он-лайн режимі, а в разі зміни ситуації чи при необхідності працівників будуть викликати окремо.

25.02.2022 р. близько 10 год. позивач з`явилася до офісу, але ще на охороні, що на 1- му поверсі, їй повідомили, що ключі від офісу ніхто не брав, офіс не відчинявся.

28.02.2022 р. біля 9 год. 55 хв. позивач знову з`явилась до офісу, але ситуація не змінилася.

28.02.2022 р. позивачу вдалося поспілкуватися з ОСОБА_3 (в. о. директора відповідача) та ОСОБА_4 (помічник директора відповідача), яким позивач також повідомила, що 24.02.2022р. подала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення від 15.02.2022 р.

В свою чергу, чи ОСОБА_3 , чи ОСОБА_4 сказали позивачу, що мали намір її звільнити відповідно до її заяви, але з урахуванням відкликання заяви будуть розбиратися з цим коли все заспокоїться, після війни.

17.03.2022 р. - 18.03.2022 р. позивачу також пообіцяли врахувати заяву від 24.02.2022 р. про відкликання заяви про звільнення.

19.03.2022 р. директор відповідача надав позивачеві пароль доступу у програмі TeamViewer до робочого комп`ютера, а сама позивач в режимі віддаленого доступу працювала з дому. Такий доступ надавався позивачу і в інші дні: 29.03, 30.03, 31.03.2022 р.

З якогось періоду позивач перестала отримувати заробітну плату на свою картку, що не викликало у неї питань, оскільки тривали військові дії, тому за лютий і березень позивачу були здійснені нарахування/виплати тільки у квітні.

20.04.2022 р. позивачем на ім`я керівника відповідача було надіслано заяву, у якій вона нагадала, що 24.02.2022 р. подавала заяву відкликання заяви про звільнення.

28.04.2022 р. позивача фактично було усунуто від виконання своїх обов`язків, їй заблокували доступ до комп`ютера і до офісу.

Як виявилось пізніше, 28.02.2022 р. наказом №1-к «Про звільнення ОСОБА_5 » позивача було звільнено із займаної посади на підставі її заяви від 15.02.2022 р. Про зазначений наказ позивач дізналась лише 23.05.2022 р.

23.05.2022 р. та 20.06.2022 р. позивач подавала відповідачу заяви, однак відповіді на них не отримала.

Позивач, посилаюсь на положення ч.1, 2 ст. 38 КЗпП, ст. 235 КЗпП вважає, що зазначений наказ та інші дії відповідача є незаконними.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2023 року позов задоволено; скасовано наказ від 28.02.2022 р. № 1-к «Про звільнення ОСОБА_5 » з посади начальника відділу обробки результатів Національного антидопінгового центру; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділу обробки результатів Національного антидопінгового центру; стягнуто з Національного антидопінгового центру на користь ОСОБА_1 розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01 березня 2022 року по 12 квітня 2023 у розмірі 86032 грн. 00 коп.; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 6688 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволені позову.

До апеляційної скарги апелянт долучив клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів та виклик і допит апеляційним судом свідків. Оскільки апелянтом не було належним чином підтверджено існування об`єктивних перешкод, які завадили апелянту подати такі докази до суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду у відповідності до положень ст. 367 ЦПК України відмовила у прийняття таких нових доказів та повернула їх апелянту. Також в судовому засіданні апелянт відмовився від клопотання про допит свідків.

26.05.2023 року до Київського апеляційного суду від Національного антидопінгового центру надійшли доповнення до апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року поновлено строк на прийняття доповнення до апеляційної скарги Національного антидопінгового центру на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2023 року; вказані доповнення до апеляційної скарги прийнято до розгляду.

31.05.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

14.06.2023 року на електронну та 19.06.2023 року, 20.06.2023 року на поштову адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на доповнення до апеляційної скарги.

21.06.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.10.2017 року була прийнята на роботу до Національного антидопінгового центру на посаду провідного професіонала організаційного відділу на неповний робочий день відповідно до наказу від 27.09.2017 № 26-к.

На підставі наказу від 20.02.2018 року № 7-к ОСОБА_1 встановлений повний робочий день за посадою, відповідно до заяви працівника від 09.02.2018.

Наказом від 04.01.2021 № 1 п. 5 ОСОБА_1 переведено (за її згодою) на посаду начальника відділу обробки результатів.

15 лютого 2022 року ОСОБА_1 подала виконуючому обов`язки директора Національного антидопінгового центру ОСОБА_3 особисто складену та власноруч підписану заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 01.03.2022 року.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 на ім`я виконуючому обов`язки директора Національного антидопінгового центру ОСОБА_3 про відкликання та не приймання до розгляду її заяви на звільнення за власним бажанням від 15.02.2022 року. На вказаній заяві міститься напис № 39 від 24.02.2022 року.

Згідно п. 1 наказу в.о. директора ОСОБА_3 . Національного антидопінгового центру від 22 березня 2022 року запроваджено із 28 березня 2022 року дистанційну роботу для всіх працівників Національного антидопінгового центру. На час дистанційної роботи працівник самостійно обирає робоче місце, що обладнано комп`ютером та доступом до мережі інтернет. Про робоче місце, працівник повідомляє начальника організаційного відділу ОСОБА_2 на електронну пошту. Працівник, який не має змоги обладнати робоче місце для роботи дистанційно, може працювати за робочим комп`ютером, який знаходиться в офісі НАДЦ, про що працівник повідомляє начальника організаційного відділу ОСОБА_2 на електронну пошту.

20.04.2022 року ОСОБА_1 направила на ім`я виконуючого обов`язки директора Національного антидопінгового центру ОСОБА_3 заяву, в якій просила останнього повторно розглянути її заяву від 24.02.2022 року про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 15.02.2022 року, про що свідчить накладна від 20.04.2022 року.

Наказом від 28.02.2022 року № 1-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 01.03.2022 року на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (з ініціативи працівника). На наказі міститься підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з ним 23.05.2022 року.

Відповідно до акту від 20 травня 2022 року ОСОБА_1 була ознайомлена виконуючим обов`язки директора Національного антидопінгового центру ОСОБА_3 з наказом від 28 лютого 2022 року № 1-к «Про звільнення ОСОБА_5 ». Ознайомлення ОСОБА_1 відбулось 20 травня 2022 року у присутності працівників Національного антидопінгового центру: помічника директора - ОСОБА_4 ; головного бухгалтера - начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - ОСОБА_6 ; начальника господарського відділу - ОСОБА_7 . Після особистого ознайомлення із наказом від 28 лютого 2022 року за № 1-к ОСОБА_1 відмовилась від отримання копії наказу та проставлення відмітки про ознайомлення з ним.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності тверджень позивача та того, що після закінчення строку попередження про звільнення ОСОБА_1 продовжила виконувати свої трудові обов`язки та не вимагала розірвання трудового договору.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтувала на наступних твердженнях:

1. 24.02.2022 року вона подала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення з роботи;

2. після 01.03.2022 року вона продовжила виконувати свої трудові обов`язки, у зв`язку з чим трудові відносини було продовжено на невизначений строк.

Зважаючи на наведене, ОСОБА_1 мала представити до суду належні та допустимі докази щодо існуванням тих обставин, яким вона обґрунтовувала свої вимоги. В той же час даний обов`язок належним чином виконано не було.

Стверджуючи про подання заяви про відкликання заяви про звільнення, ОСОБА_1 зазначала про те, що вона залишила її в приміщенні офісу відповідача 24.02.2022 року та зареєструвала вказану заяву в журналі вхідної кореспонденції. При цьому жодного доказу стосовно існування таких обставин матеріали справи не містять. Сам відповідач категорично заперечує зазначені твердження позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі, коли одна сторона стверджує про існування певних обставин, а інша сторона заперечує існування такої обставини (події), обов`язок доказування вчинення дії або настання певної події покладається на сторону, яка стверджує про це. У разі ненадання відповідних доказів суд визнає обставину невчинення відповідних дій або відсутність події встановленою.

В даному випадку, позивач не надала жодного доказу на підтвердження своїх посилань про подачу заяви 24.02.2022 року, відтак суд встановлює відсутність такої події.

Свої твердження про продовження виконання трудових функцій після 01.03.2022 року позивач ґрунтувала виключно на такому доказі як паперова роздруківка листування з певного месенджеру (том 1, а.с. 6-7). В своїй апеляційній скарзі апелянт приділив велику увагу тому, що вказана роздруківка не є письмовим доказом, а є лише відображення певної інформації на папері. При цьому сам електронний доказ або його належна копія до суду представлена не була. на підтаві наведеного та враховуючи категоричні заперечення відповідача проти належності зазначеного доказу з точки зору апелянта суд мав поставитися до такого доказу критично. При цьому апелянт послався на ряд позицій Верховного Суду, зокрема висловлених у постановах від 11.01.2022 року у справі №202/2965/21, від 15.07.2022 року у справі №914/1003/21, від 19.01.2021 року у справі №922/51/20.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апелянта щодо того, що надана до справи паперова роздруківка з месенджера за своєю суттю не є письмовим доказом, а має відповідати вимогам, які висуваються законом до електронних доказів. В той же час подання до суду паперових копій електронних доказів не заборонена процесуальним порядком. При цьому сторона може висловлювати сумніви у належності такої паперової копії, у зв`язку з чим суд може витребувати оригінал такого електронного доказу.

Неврахування такого доказу судом можливе лише за умови, коли сторона поставила під сумнів вищевказану роздруківку, суд витребував його оригінал, а інша сторона не надала такого оригіналу. Вказана правова позиція зазначена саме в тих же постановах Верховного Суду, на які посилався й апелянт в апеляційній скарзі.

В даному випадку з матеріалів справи жодним чином не вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ставив під сумнів паперову роздруківку зазначеного електронного доказу, у зв`язку з чим суд першої інстанції не мав підстав для критичного відношення до таких доказів та витребування оригіналу доказу.

Зважаючи на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає зазначений доказ належним. В той же час зі змісту самого такого доказу жодним чином не вбачається підтвердження тих обставин, про які стверджував позивач. Зокрема, з вказаної роздруківки месенджера неможливо встановити особу, яка отримувала зазначені в роздруківці повідомлення, оскільки жодної вказівки (будь-якої) на отримувача повідомлень такі роздруківки не мають.

Стосовно осіб відправників повідомлень 19.03.2022 року та 29.03.2022 року у згаданій роздруківці зазначені ОСОБА_8 24.02.2022 року та ОСОБА_9 , а також ОСОБА_8 . В той же час такі ідентифікатори відправників повідомлень не містять жодної вказівки на номери телефонів таких осіб, а саме по собі текстове зазначення прізвища та ім'я особи, зважаючи на те, що отримувач повідомлень самостійно може зазначити такі дані по відношенню до будь-якого абонента в своєму телефоні, не може вважатися відповідним доказом того, що саме ці особи надсилали вказані повідомлення.

Окремо колегія суддів апеляційного суду звертає увагу і на те, що зі змісту самих повідомлень жодним чином не вбачається підтвердження виконання позивачем своїх трудових функцій, оскільки повідомлення містить зображення екрану невідомого комп`ютера із зазначенням певного коду, тоді як матеріали справи не містять жодних даних, що це за цифри та чи є вони кодом для віддаленого доступу до комп`ютера позивач, як це стверджує позивач. При цьому такі посилання також категорично заперечуються відповідачем.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що в ході розгляду справи позивачем не було надано до суду ні доказів подання нею заяви про відкликання заяви про звільнення до дати її звільнення, ні факту виконання нею трудових функцій після зазначеної в наказі дати звільнення. Оскільки саме цими обставинами позивач обґрунтовував свої вимоги, недоведеність їх в ході розгляду справи призводить до неможливості прийняття їх судом, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, а суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу відповідача та відмовляє в задоволенні позову, такі судові витрати необхідно покласти на Державу.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національного антидопінгового центру задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з Держави на користь Національного антидопінгового центру (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 55, ) 4 465 (чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 80 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько