Справа № 464/2225/22
пр.№ 2/464/153/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2023 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорної С.З.

при секретарі судових засідань Гринюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора про визнання шлюбу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просить визнати недійним шлюб укладений ОСОБА_7 із ОСОБА_8 (акт про укладення шлюбу №973 від 26 грудня 2007 року, виданий відділом запису актів громадянського стану адміністрації Усть-Ілімська Іркутської області) з моменту його укладення та визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/8 частини квартири АДРЕСА_1 , як дружини померлого ОСОБА_7 та спадкоємця першої черги на підставі поданої заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_7 . На час його смерті вона перебувала з ним у зареєстрованому шлюбу, а відтак є спадкоємцем першої черги за законом. На час смерті ОСОБА_7 заповіту не складав. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з квартири по АДРЕСА_2 . Позивач своєчасно звернулась до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_7 . Проте свідоцтво про право на спадщину не видавалось, оскільки відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту розірвання шлюбу між позивачем та спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно, що перебуває на території України. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, після чого позивач звернулась з заявою до Першої Львівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з мотивів того, що відповідач ОСОБА_3 подала до нотаріуса заяву про те, що на час набуття майна вона перебувала у законному шлюбі з спадкодавцем, а відтак у неї виникло право на частку спадкового майна, яке набуте у шлюбі зі спадкодавцем. Відтак позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 вчинила дії якими не визнає право позивача на частку у спадковому майні та спадкування іншої частки у рівних частинах між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 . Позивач вважає, що оскільки на час реєстрації шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , останній перебував у зареєстрованому та не розірваному шлюбі з позивачем, шлюб укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 слід визнати недійсним. Позивач, є дружиною спадкодавця, а тому просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 30.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

29.09.2023 від представника відповідача ОСОБА_5 до суду подано відзив на позовну заяву. В якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними і такими що не підлягають до задоволення, оскільки згідно оригіналу свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 04 червня 2019 року, повторно ( на вимогу спадкоємців) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано 22 квітня 2002 року згідно рішення суду про розірвання шлюбу від 12 квітня 2002 року Усть-Ілімським міським судом Іркутської області. Покликання позивача на рішення Сихіського районного суду м. Львова про те, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту розірвання шлюбу є підставою вважати, що шлюб не є розірваним є хибними. Оскільки суд у своєму рішенні зазначив, що відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог з причин того, що не може встановлювати факти розірвання шлюбу за наявним свідоцтвом про розірвання шлюбу, при цьому вказав якими можуть бути підстави для встановлення факту розірвання шлюбу, а саме відсутність свідоцтва про розірвання шлюбу. Саме з цих підстав судом було відмовлено у встановленні такого факту, а не з причин визнання даного документу недійсним чи фіктивним. Крім цього слід зауважити, що суд зазначив також, що внесення виправленні у документи, видані іноземною державою можливе лише за рішення суду зазначено держави, в даному випадку російської федерації. Згідно законодавства рф звертатись до суду зі встановлення факту відповідності документу про розірвання шлюбу може лише особа, яка є зазначена у вказаному документі, а саме чоловік або дружина. Відтак звернення до суду рф було унеможливлено зазначеними обставинами. Крім цього, на даний час існує рішення Усть-Ілімського міського суду Іркутської області у справі № 2-1351/2021 від 01 липня 2021 року щодо включення майна до складу спадщини, визнання права власності в порядку спадкування. В даній справі позивачем є ОСОБА_3 (відповідач), яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 . Даним рішенням судом встановлено, «…що рішенням Усть-Ілімського міського суду від 13.12.2019 року, яке вступило в законну силу 09.06.2020 року, встановлено коло спадкоємців ОСОБА_7 . Висновки суду про відсутність підстав для визнання відповідача ОСОБА_1 спадкоємцем ОСОБА_7 визнані правильними вище стоячими інстанціями, а саме судовою колегією по цивільних справах Іркутського обласного суду і Восьмим касаційним судом загальної юрисдикції….» Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Крім того, згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Предствник відповідача зазначає, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 було розірвано 16 липня 2016 року рішенням про розірвання шлюбу від 14 липня 2016 року Усть-Ілімським міським судом Іркутської області. Згідно норм законодавства, зокрема, положенням частини другої статті. 43 СК України, відповідно до якого, якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 12.12.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою від 23.05.2023 витребувано з Першої Львівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечили, щодо задоволення позову. Надали пояснення аналогічні поданого відзиву на позовну заяву. Крім цього представник відповідача пояснила, що після ознайомлення з матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_7 встановлено, що до кола спадкоємців також відносяться ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , 2010 року народження. А відтак відповідачами у даній цивільній справі також повинні бути всі спадкоємці померлого, оскільки даним рішенням грубо порушуються їхні права. А у справах, де відповідачем є неповнолітня особа необхідно залучати орган опіки та піклування для здійснення належного захисту прав неповнолітньої особи.

Третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справа наявна заява про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши вступні слова учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним та ін. право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст 1261 - 1265 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 перша черга спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Згідно повторно виданого свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 20.10.1984 зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, про що зроблено актовий запис №27.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого відділом по Усть-Іллімському районному і м.Усть-Іллімську служби запису актів цивільного стану Іркутської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 22.04.2002 розірвали шлюб.

Згідно довідки про укладення шлюбу А-00558, виданої відділом по Усть-Іллімському районному і м.Усть-Іллімську служби запису актів цивільного стану Іркутської області в органі запису актів цивільного стану є запис акту про укладення шлюбу № 973 від 26 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 07.05.2019 відділом по Усть-Іллімському районному і м.Усть-Іллімську служби запису актів цивільного стану Іркутської області ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , 16.07.2016 розірвали шлюб.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2014 ОСОБА_7 на праві власності належала квартира по АДРЕСА_2 .

Як вбачається з копії документів спадкової справи № 10/2019 заведеної після смерті ОСОБА_7 , остання заведена на підставі заяви ОСОБА_1 від 15.01.2019.

Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцями за законом є ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , 2010 року народження, ОСОБА_2 діти спадкодавця.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Окрім цього, процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав та обов`язків (24 березня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 1316/364/12, провадження № 61-7023св20 (ЄДРСРУ № 96106030).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20).

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у статті 1223 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

У статті 5 ЦПК України визначено, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (Постанова ВС від 24.07.2019 у справі № 2-6322/04).

У зв`язку із вищевикладеним, суд прийшов до висновку, що позивачем не залучено до справи всіх відповідачів чиї законні права можуть бути порушені, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з незалученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 12-13, 15, 51, 81, 89, 175, 263-265, 315 ЦПК України, ст.ст. 392, 1218, 1223-1224, 1268, 1296-1299 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора про визнання шлюбу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , російська федерація, АДРЕСА_5 .

Третя особа: Перша Львівська державна нотаріальна контора, м.Львів, вул.Саксаганського,6, .

Повний текст рішення складено 25.07.2023.

Суддя Чорна С.З.