Справа № 204/3259/23
Провадження № 2/204/1615/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 22 841 грн. 62 коп. та судові витрати по справі.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що між Комунальним підприємством «Теплоенерго» та ОСОБА_1 склалися фактичні відносини з приводу надання послуг. На абонента ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Проте, відповідач (який є наймачем) не добросовісно віднісся до сплати вищевказаних послуг, не сплачував за надані йому послуги постачання теплової енергії. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідача за надані послуги постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є відповідач. При цьому, загальна заборгованість відповідача перед Комунальним підприємством «Теплоенерго» складає 22 841 грн. 62 коп., з яких: сума основного боргу 17 143 грн. 89 коп., інфляційне збільшення суми боргу 4 063 грн. 19 коп., 3% річних 1 634 грн. 54 коп., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 6 червня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 06.06.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

04.08.2023 року відповідач ОСОБА_1 надала до суду заперечення на позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши до вимог позивача за період з листопада 2018 року по березень 2020 року строк позивної давності у відповідності до ст. 257 ЦК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами ЖК України, що виникли з дій боржника та КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради, спрямованих на набуття цивільних прав та обов`язків щодо теплопостачання, централізованого опалення та їх оплати.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992р. обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується довідкою № 857 про склад сім`ї від 01.02.2023 року (а.с. 6). За даною адресою позивач здійснював постачання опалення, а тому між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно виникли права та обов`язки у сфері житлово-комунальних послуг в порядку ст. 11 ЦК України.

За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким відповідач повинна була сплачувати кошти за надання послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з позову, відповідачка систематично порушувала зобов`язання, внаслідок чого станом на 06.03.2023 року утворилася заборгованість за постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , яка становить 17 143 грн. 89 коп. за період з 21 грудня 2018 року по 21 лютого 2023 рік, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7).

Однак, відповідачкою було подано заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно ч. 1 ст. 253 ЦК України Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається з позову, поданого 06.03.2023 року, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за період з 21 грудня 2018 року по 21 лютого 2023 року.Згідно п. 18 Розділу «Порядку обліку та оплати послуг» Правил надання послуг з централізовнаого опалення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є клендарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання виникла з 21 грудня 2018 року по 21 лютого 2023 року. Тому звернувшись до суду у березні 2023 року, позивач пропустив позовну давність до певних платежів, зокрема за період з грудня 2018 по 6 березня 2020 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача в межах строку позовної давності, необхідно розраховувати за період з березня 2020 року по січень 2023 року включно. Тому, з урахування застосованих судом строків позовної давності та наданого розрахунку позивача, борг відповідачки за період з березня 2020 року по січень 2023 року включно, становить 10 777 грн. 83 коп., який підлягає стягненню з відкповідачки на користь позивача.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 4 063 грн. 19 коп. та 3% річних в розмірі 1 634 грн. 54 коп., за період з 21 рудня 2018 року по 23 лютого 2022 року, то дані вимоги також підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2023цс15, закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а також інфляційне збільшення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку наданого позивачем, розмір інфляційного збільшення суми заборгованості складає 4 063 грн. 19 коп. та 3% річних у розмірі 1 634 грн. 54 коп., за період з 21 рудня 2018 року по 23 лютого 2022 року.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки судом застосовано до певних платежів строк позовної давності, а саме за період з 21.12.2018 року по 06.03.2020 року, тому на дану суму платежів не може нараховуватися індекс інфляціі та 3 % річних.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Таким чином, інфляційного збільшення суми боргу повинно застосовуватися за період з 01.04.2020 року по 01.02.2022 року.

Загальна величина індексу інфляції за період з 01.04.2020 року по 01.02.2022 року становить 116,198 %

Таким чином, сума індексу інфляції за період з 01.04.2020 року по 01.02.2022 року становитиме: (116,198 % / 100 % = 1,16198), (10 777,83 грн. х 1,16198) 10 777,83 грн. = 1 745 грн. 79 коп.

Як вже було зазначено вище, сума основного боргу відповідачки в межах трирічного строку позовної давності становить 10 777 грн. 83 коп.

Суму 3 % річних, які на підставі ст. 625 ЦК України, належать позивачу за прострочення відповідачкою виконання зобов`язання, належить розраховувати наступним чином: 3% / 365 днів = 0,008219178 (сума основного боргу х 0,008219178 / 100) х кількість днів прострочення зобов`язання = сума пені.

За період з 07.03.2020 року по 23.02.2022 року

Таким чином, сума 3 % річних складає 637 грн. 82 коп.

Отже, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання у розмірі 10 777 грн. 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 745 грн. 79 коп., 3 % річних у розмірі 637 грн. 82 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 2 684 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», ст. ст. 3, 15, 16, 251-253, 256, 257, 266, 267, 322, 526, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 29, оф. 504, код ЄРДПОУ 32688148) до ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 10 777 грн. 83 коп., судовий збір у розмірі 2 684 грн., а всього суму у розмірі 13 461 грн. 83 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська