ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/2710/17 Номер провадження 22-ц/814/1199/23Головуючий у 1-й інстанції Бабкова Т.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Прядкіна О.В.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю представника боржника адвоката Сисоєвої К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Нагорної Катерини Валеріївни,

на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 25 березня 2021 року, постановлену суддею Бабковою Т.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Нагорної Катерини Валеріївни щодо незняття арешту з майна та зобов`язання вчинити дії; зацікавлена особа: ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

28.10.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. В обґрунтування підстав скарги зазначає, що на примусовому виконанні державного виконавця МВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Нагорної К.В. перебуває ВП №№55118663 з виконання виконавчого листа №645/2710/17, виданого 09.11.2017 Фрунзенським районним судом м.Харкова про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500,00 грн. щомісяця, починаючи із 23.06.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

У межах ВП №55118663 постановою державного виконавця Нагорної К.В. від 09.11.2017 накладено арешт на все належне йому рухоме та нерухоме майно. За усною відповіддю старшого державного виконавця йому стало відомо про наявність заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №645/2710/17.

14.09.2020 представник боржника звернулася до ДВС із адвокатським запитом про надання інформації щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.10.2020 та отримав відповідь від 21.09.2020 за №57622, що заборгованість боржником погашена, що підтверджується квитанцією №28684743 від 28.09.2020 на суму в розмірі 17 100,00 грн. та квитанцією №0056 від 24.09.2020 на суму 1 530,00 грн.

07.10.2020 представник боржника повторно звернувся до ДВС із адвокатським запитом щодо підтвердження відсутності заборгованості по аліментах ОСОБА_1 у межах ВП №55118663 станом на 01.10.2020 та зняття арешту з рухомого та нерухомого майна боржника, накладеного постановою від 09.11.2017.

Листом старшого державного виконавця від 19.10.2020 №58695 йому було повідомлено про відсутність такої заборгованості; у знятті арешту з майна боржника відмовлено, оскільки у державного виконавця відсутня інформація щодо офіційного працевлаштування боржника, окрім того, згідно із заявою стягувача, боржник постійно перебуває на території російської федерації.

Боржник просить визнати таку бездіяльність неправомірною, оскільки він сумлінно сплачує аліменти на утримання дитини та не має заборгованості із їх сплати, зобов`язавши старшого державного виконавця Нагорну К.В. зняти арешт із майна боржника ОСОБА_1 у ВП №55118663, накладеного згідно з постановою від 09.11.2017.

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 25.03.2021 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця МВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Нагорної К.В. задоволено.

Визнано бездіяльність старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Нагорної Катерини Валеріївни щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №55118663, накладеного згідно з постановою від 09.11.2017 неправомірною.

Зобов`язано старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Нагорну Катерину Валеріївну зняти арешт із майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №55118663, накладеного згідно з постановою від 09.11.2017.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що скаржником надано належні та допустимі докази на підтвердження вимог скарги.

Із указаною ухвалою не погодилася старший державний виконавець Нагорна К.В. та оскаржила її в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні скарги.

Цитуючи положення ч.4 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» та п.6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, якими визначено можливість винесення такого документу, як постанова державного виконавця, звертає увагу, що такий документ набуває відповідного статусу і породжує правові наслідки виключно в момент її підписання та скріплення печаткою начальником відділу або накладенням КЕП. Саме такими наслідками в даному випаду є внесення відомостей до державних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна. Таким чином, старшому державному виконавцю не зрозуміло, що саме оскаржує боржник постанову про арешт чи обтяження, накладені в рамках вказаної постанови.

Заперечує посилання боржника на сумлінність виконання ним виконавчого документа, оскільки достеменно знаючи про його примусове виконання, він жодного разу не з`явився до ДВС з копіями квитанцій про сплату аліментів, які надавалися стягувачем.

Ставить під сумнів висновки суду першої інстанції про те, що боржник має постійний дохід, оскільки працевлаштувався він тільки 15.09.2020, тобто через три роки після відкриття ВП, мав можливість звільнитися та виїхати до російської федерації. При цьому сплата аліментів здійснювалася ним не в повному обсязі та на власний розсуд, що і стало підставою утворення заборгованості, сплаченої ним, коли постало питання щодо відчуження майна.

Зазначає, що боржник умисно приховує, що з моменту відкриття виконавчого провадження неодноразово перетинав державний кордон та виїздив до російської федерації, що підтверджується відомостями ДПС, які були залишені поза увагою суду першої інстанції.

Наголошує, що за боржником зареєстровано як рухоме, так і нерухоме майно. При відчуженні вказаного майна судове рішення до 18 років не буде забезпечено в інший спосіб, оскільки працевлаштування не може бути постійним і існують будь-які фактори, що можуть на це вплинути. Таким чином, суд першої інстанції позбавив неповнолітню дитину у випадку втрати роботи боржника будь-яких гарантій на подальшу виплату аліментів.

Посилаючись на позицію Верховного Суду України, сформовану у справі №21-1393а17 від 13.06.2017 заперечує встановлений факт протиправної бездіяльність, а дії державного виконавця такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 26.07.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

10.08.2021 представником боржника адвокатом Сисоєвою К.М. подано до Харківського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, як законну та обґрунтовану.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.02.2023 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням учасників справи.

У суді апеляційної інстанції представник боржника заперечила проти задоволення апеляційної скарги, наполягаючи на законності оскаржуваного судового рішення.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.ч.6,7 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника боржника та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13.09.2017 (справа №645/2710/17) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500,00 грн. щомісяця, починаючи із 23.06.2017 до досягнення дитиною повноліття./а.с.25-26/

Постановою державного виконавця МВДВС по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області Нагорної К.В. від 09.11.2017 відкрито виконавче провадження ВП №55118663 з примусового виконання виконавчого листа №645/2710/17, виданого 17.10.2017 Фрунзенським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500,00 грн. щомісяця, починаючи із 23.06.2017 до досягнення дитиною повноліття./а.с.47-48/

Постановою державного виконавця від 09.11.2017 накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно боржника./а.с.51-52/

Згідно розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, складеного старшим державним виконавцем Нагорною К.В. за №57622 від 21.09.2020, сума заборгованості боржника ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.10.2020 становить 18 500,00 грн./а.с.53-54/

28.09.2020 ОСОБА_1 перераховано на рахунок отримувача МВДВС по Харківському району та Люботину СМУМЮ 17 100,00 грн., 1 500,00 грн./а.с.59,60/

Листом начальника ВДВС по Харківському району та місту Люботину на №58695 від 19.10.2020 адвоката Сисоєвій Катерині повідомлено, що станом на 01.10.2020 заборгованість за виконавчим документом №645/2710/17 від 17.10.2017, що видав Фрунзенський районний суд м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 23.06.2017 і до досягнення дитиною повноліття відсутня. Серед іншого зазначено, що станом на теперішній час відсутні відомості щодо офіційного працевлаштування боржника. Окрім того, згідно заяви стягувача боржник постійно перебуває на території російської федерації. Враховуючи викладене, станом на теперішній час відсутні підстави для зняття арешту з майна./а.с.55-56/

Згідно довідки ПП «Транс-Сервіс» №506 від 19.10.2020 ОСОБА_1 працює на підприємстві з 16.09.2020 на посаді водія автотранспортних засобів відділу пасажирських та вантажних перевезень (наказ про призначення №105-к від 15.09.2020) по цей час./а.с.57/

24.10.2020 ОСОБА_1 вчинено переказ на суму 1 500,00 грн./а.с.58/

За змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів за №234771926 сформовано 30.11.2020, стосовна майна боржника ОСОБА_1 житловий будинок по АДРЕСА_1 застосовано обтяження у вигляді арешту./а.с.77,79/

На підтвердження належності виконання зобов`язання зі сплати аліментів боржником надано фіскальні чеки: 20.11.2020 1500,00 грн.; 15.12.2020 1 500,00 грн.; 14.01.2021 1 500,00 грн.; 10.02.2021 1 500,00 грн.; 11.03.2021 1 500,00 грн./а.с.103-108,120/

Задовольняючи скаргу, районний суд виходив із підстав її обґрунтованості належними доказами. Судом враховано відсутність у боржника заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом, наявність у нього постійного доходу, сталого періоду систематичної оплати за період з 2020 по 2021 роки.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року(далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ст. ст.48,56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з ч.5 ст.13 цього Закону, постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч.4ст.59цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами 4-5 статті 59 Закону передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, серед іншого, може бути погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника (п.7 ч.4 ст.59).

Проте передумовою застосування п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, по-перше, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, по-друге, існування іншого способу забезпечення виконання рішення ніж звернення стягнення на майно боржника.

Суд першої інстанції викладені норми Закону застосував неправильно, не врахував категорію справи, та,установивши відсутність заборгованості боржника за періодичними платежами, не врахував, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а тому наявними мають бути гарантії його виконання до досягнення дитиною повноліття у інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Доказів на підтвердження, що вартість арештованого майна є неспівмірною із обсягом вимог за судовим рішенням про стягнення аліментів, боржником та його представником не надано. Тоді як відомості про працевлаштування боржника надані останнім суду в межах розгляду скарги на бездіяльність ДВС, а тому державним виконавцем з об`єктивних підстав питання звернення стягнення на заробітну плату боржника не вирішувалося.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що у боржника існувала заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку із чим і був накладений арешт на його майно, а тому гарантій та підстав вважати, що він і в подальшому буде сумлінно виконувати цей обов`язок, у колегія суддів не вбачає.

Доводи, викладені боржником у скарзі щодо своєчасної сплати аліментів з 2019 року по теперішній час колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сама по собі сплата певний період заявником аліментів після того, як він допустив виникнення заборгованості в істотному розмірі, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №490/6309/16-ц (провадження №61-473св21).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №490/6309/16-ц (провадження № 61-473св21) зроблено висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема, аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведення того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Наведений процесуальний обов`язок боржником не виконано, натомість дії державного виконавця узгоджуються із приписами Закону України «Про виконавче провадження» та, за встановлених обставин, відповідають забезпеченню якнайкращих інтересів дитини до досягнення нею повноліття.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із постановленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця.

Згідно ст.141 ЦПК України стягнути із ОСОБА_1 на користь МВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 270,00 грн./а.с.143/

Керуючись ст.ст.367, 368,369, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Нагорної Катерини Валеріївни задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 25 березня 2021 року скасувати.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Нагорної Катерини Валеріївни щодо незняття арешту з майна та зобов`язання вчинити дії.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.07.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Прядкіна