Справа №461/2066/23
Провадження №2/461/1053/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Панасюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Лариси Ярославівни про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради, в якому просить встановити факт її проживання разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю понад п`ять років, а саме з 2016 року до дня смерті останньої.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.06.2022, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Мурсія (Іспанія). До дня смерті ОСОБА_2 постійно проживала і була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , однак внаслідок онкологічного захворювання, яке прогресувало, вона вимушена була їхати на лікування в Іспанію, де у клінічній університетській лікарні «Вірхен де ла Арріксака» померла. Позивач зазначила, що жодних близьких родичів та дітей у ОСОБА_2 не було. Окрім того, позивач повідомила, що вона є власницею частки квартири АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала у чоловіка померлої ОСОБА_2 ОСОБА_3 , опікупом та племінницею якого вона була. Позивач стверджує, що вона проживала з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , здійснювати за нею догляд та після її смерті займалася її похованням. Позивач повідомила, що після смерті ОСОБА_2 вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не була зареєстрована за місцем проживання ОСОБА_2 . Відтак, просить суд позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2023 у даній справі відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.05.2023 витребувано у Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Лариси Ярославівни належним чином засвідчені копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

02.06.2023 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Лариса Ярославівна скерувала до суду копії спадкової справи №39/2022, заведеної після смерті ОСОБА_2 .

Сторони про судовий розгляд даної справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.06.2022, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Мурсія (Іспанія) /а.с.6/.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на все належне їй майно, а саме частки квартири АДРЕСА_1 /а.с.55/.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власницею частки квартири АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала у чоловіка померлої ОСОБА_2 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.11-12/. Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була племінницею та опікуном ОСОБА_3 , якого рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 05.07.2017 у справі № 462/2098/17 було визнано недієздатним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Лариси Ярославівни із заявою про прийняття спадщини за законом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не підтвердила факт проживання разом із спадкодавцем однією сімєю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини /а.с. 16/.

З довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 747 від 12.10.2022 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.18/.

Згідно акту ЛКП «Левандівка» №113, комісія підтвердила факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 з 2016 року /а.с.17/. зазначений факт також підтвердили сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до договору замовлення на організацію та проведення поховання №000003544, замовником поховання ОСОБА_2 була ОСОБА_1 /а.с.13/. Зазначений договір підтверджує, що саме позивач опікувалась похованням тіла ОСОБА_2 після її смерті та відповідним ритуалом, який з цим пов`язаний.

Як вбачається з копії спадкової справи №39/2022, заведеної після смерті ОСОБА_2 , інші спадкоємці окрім ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до положень ст.ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже таким, що прийняв спадщину, вважається спадкоємець четвертої черги, якщо він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, встановлення вказаного юридичного факту позивачу необхідне саме для реалізації свого права на спадкування як спадкоємця, оскільки нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Згідно з п.3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати декілька місць проживання.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено поняття постійного місця проживання та тимчасового місця проживання: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Частиною 9 ст. 6 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, місце постійного проживання може відрізнятися від реєстрації місця проживання особи.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав.

Те, що позивач постійно проживала з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 , підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оцінюючи у сукупності здобуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не розподіляються, що не суперечить чинному законодавству.

Керуючись: ст.ст. 29, 1216, 1218, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, ст. 4, 13, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Лариси Ярославівни про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю понад п`ять років до дня смерті останньої.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Франківським РВ в м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області, адреса: 79057, м.Львів, вул. Перемиська, 3/1.

Відповідач: Львівська міська рада, , місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, е-mail: .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Лариса Ярославівна, адреса: 79009, м. Львів, вул. Липинського, 3/105.

Суддя Зубачик Н.Б.