Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 02.04.2018 року відповідач ОСОБА_2 отримав позику 5000 дол. США. За умовами домовленості між сторонами дана сума коштів мала бути повернута відповідачем до 01 липня 2018 року. Наявність вказаного грошового зобов`язання підтверджується розпискою, власноруч написаною та підписаною ОСОБА_2 02.04.2018 року.

Однак, взяті на себе зобов`язання, щодо повернення грошових коштів відповідач ОСОБА_2 не виконав.

Оскільки відповідач не виконав грошове зобов`язання перед позивачем у встановлений строк, позивач вважає, що вправі звернутися до суду за захистом порушеного майнового права шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на свою користь суму боргу в розмірі 5000,00 дол. США.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 на день звернення з позовом до суду не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів, позивач просить суд ухвалити рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 5000,00 дол. США, що по курсу НБУ становить 141350 грн та судові витрати.

21.01.2021 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого проти задоволення позову заперечує, зокрема зазначає, що ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 дол. США 05.04.2018 від позивач не отримував. Написати розписку позивач його змусив вчиняючи на нього психічний тиск. Цьому передувала ситуація щодо конфлікту в зв`язку з перебуванням відповідача з позивачем у робочих правовідносинах.

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник позивача адвокат Шпуганич В.П. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву відповідно до якої проти задоволення позову заперечує. Просить суд провести розгляд справи без її участі та відмовити у задоволенні позову.

Заяви. Клопотання.

21.08.2019 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

02.10.2019 року представником відповідача подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

13.04.2020 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

09.10.2020 року представником відповідача подано до суду клопотання про призначення психофізіологічної експертизи.

09.10.2020 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення судового засідання.

18.01.2021 року представником позивача подано до суду заяву про вступ у справу та ознайомлення з матеріалами справи.

21.01.2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Заяву про виклик свідка. Зустрічну позовну заяву.

25.01.2021 року представником позивача подано до суду заперечення проти прийняття до розгляду відзиву та зустрічної позовної заяви.

05.03.2021 року представником відповідача подано до суду заяву про фіксування її прибуття в судове засідання, яке було відкладено у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті.

12.03.2021 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову.

14.05.2021 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

18.06.2021 року відповідачем подано до суду клопотання щодо приєднання правової позиції у справі.

06.10.2021 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

05.11.2021 року представником позивача подано до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання у відсутності позивача та його представника.

07.12.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд заяви про забезпечення позову.

27.01.2022 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

25.03.2022 року представником позивача подано до суду заяву про закриття підготовчого судового засідання.

29.03.2022 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

03.06.2022 року представником позивача подано до суду заяву про закриття підготовчого судового засідання.

05.07.2022 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

06.07.2022 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

12.08.2022 року представником відповідача подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

30.08.2022 року представником відповідача подано Апеляційну скаргу на ухвалу суду від 07.06.2022 року.

02.11.2022 року представником відповідача подано до Закарпатського апеляційного суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

17.07.2023 року представником позивача подано до суду заяву про приєднання до матеріалів справи копію розписки завірену.

17.07.2023 року представником позивача подано до суду заяву про проведення судового засідання без його участі.

17.07.2023 року представником відповідача подано до суду заяву про проведення судового засідання без її участі.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

04.02.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 308/12642/18 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

09.11.2021 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду залишено зустрічну позовну заяву без розгляду.

07.06.2022 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відмовлено у призначенні експертизи.

07.06.2022 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено.

07.06.2022 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті.

05.09.2022 р. ухвалою Закарпатського апеляційного суду витребувано з Ужгородського міськрайонного суду копії матеріалів справи.

08.02.2023 р. постановою Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу задоволено частково.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 02.04.2018 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 , а останній отримав в борг грошові кошти в сумі 5000 дол. США та зобов`язався повернути дані кошти в строк до 01.07.2018 року. Позика є безвідсотковою, що підтверджується написаною відповідачем власноручно борговою розпискою. (а.с.4)

Аналізуючи зміст наданої ОСОБА_2 розписки вбачається, що така свідчить про взяття на себе ОСОБА_2 безумовного обов`язку повернути зазначену в розписці суму.

Як стверджується позивачем у позовній заяві, ОСОБА_2 у добровільному порядку та в строк зазначений у розписці не повернув взяті в борг кошти.

Предметом позовних вимог є стягнення суми боргу за борговою розпискою.

Нормативно-правове обґрунтування:

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладання договору позики між сторонами виникли цивільні права та обов`язки.

Тобто між сторонами виникли правовідносини стосовно укладеного між позивачем та відповідачем договору позики які врегульовані гл.71 параграф 1 (ст.ст.1046-1053 ) ЦК України та умовами договору позики.

За змістом ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштіввід позичальника до позикодавця.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі 464/3790/16-ц.

Таким чином, дослідивши зміст розписки вбачається, що передача грошових коштів в сумі 5000,00 доларів США , була здійснена, що стверджується написаною власноручно ОСОБА_2 розпискою, а відтак суд приходить до висновку про те, що факт отримання відповідачем ОСОБА_2 в борг грошової суми у позивача підтверджено.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

До цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року.

Така позиція міститься в інших постановах ВС від 10.12.2018 року ( справа № 319/1669/16); від 12.09.2019 року ( справа № 604/1038/16).

Зі змісту наданої ОСОБА_2 розписки від 02.04.2018 року вбачається, що така свідчить про отримання ОСОБА_2 02.04.2018 року грошей в сумі 5000,00 дол. США та про взяття на себе ОСОБА_2 обовязку їх повернути ОСОБА_1 в строк до 01.07.2018 року.

Боргова розписка, що написана відповідачем ОСОБА_2 та надана позивачеві ОСОБА_1 відповідає формі, встановленій для договору позики, що передбачена в ст.1047 ЦК України.

Отже, означена розписка підтверджує дві обставини: факт отримання відповідачем ОСОБА_2 в якості позики грошей в сумі 5000 дол. США та волевиявлення позикодавця і боржника, зокрема, позикодавця щодо надання позики, а також зобов`язання відповідача, з яким погодився позивач, що повернення боргу буде здійснено до 01.07.2018 року .

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із змісту наданої ОСОБА_2 розписки від 02.04.2018 року така містить встановлення строку повернення позики.

Таким чином, факт отримання відповідачем у позивача в борг 5000 доларів США з кінцевим терміном повернення 01.07.2018 року підтверджується розпискою від 02.04.2018 року, (а.с. 4).

Аналізуючи норми ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України у взаємозвязку з обставинами справи суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики.

Обставин на підтвердження повернення боргу чи не одержання в борг коштів судом встановлено не було.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики від 02.04.2018 року.

За змістом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.525 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання настав, приймаючи до уваги те, що доказів повернення боргу в сумі 5000 дол. США станом на день розгляду справи відповідачем не надано, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суму боргу в розмірі 5000 дол. США , з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд відзначає, що будь-яких доказів щодо повернення відповідачем позивачу боргу в сумі 5000 дол. США, сторонами спору до суду не подано.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Окрім цього, суд зазначає, що Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 №464/3790/16-ц (14-465цс18).

Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задовлення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

З огляду на висновки Суду щодо позовної заяви та задоволення позовних вимог , у порядку частин першої та другої статті 141 ЦПК України, з відповідача за позовом на користь позивача підлягає стягненню фактично сплачений судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову ( 1 413,50 грн. + 454,00 грн.) у сумі 1 867,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 610, 625, 626, 629, 638,1046 ЦК України, -

У х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (1983 р.н., паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 30 грудня 1999 року Ужгородським МВ УМВС України, місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 ) суму боргу в розмірі 5000,00 (пять тисяч) дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 (1983 р.н., паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 30 грудня 1999 року Ужгородським МВ УМВС України, місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 ) суму судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1413 грн. 50 коп. та суму судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 )

Відповідач - ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 )

Дата складання повного тексту судового рішення - 21.07.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца