Справа № 175/784/15-ц
Провадження № 4-с/175/12/23
УХВАЛА

"13" липня 2023 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря: Бартківа В.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2023 року справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 року, головуючим суддею по даній справі обрано Журавель Т.С.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.06.2023 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання у справі.

В обґрунтування скарги зазначено, що 02.09.2008 року між заявником та ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого на теперішній час є АТ «Альфа Банк» було укладено Договір про іпотечний кредит №MRTG-54, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 184 000 доларів США. За рахунок кредитних коштів заявницею було придбано будинок та земельну ділянку. 02.09.2008 року дане майно було передано в іпотеку банку за іпотечним договором № MRTG-54/S, в якості забезпечення виконання зобов`язання. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСоцБанк» про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №MRTG-54. 25.01.2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 23.06.2016 року винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Після повернення виконавчого листа стягувачу арешт з майна не знімався. Представник заявника стверджує, що на теперішній час питання щодо заборгованості ОСОБА_1 перед банком вирішено, АТ «Альфа Банк» немає претензій до заявника. Проте листом від 18.04.2023 року листом Соборного ВДВС у м. Дніпрі було відмовлено у знятті арешту з майна.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник заявника через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити скаргу у повному обсязі. Від начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі засобами електронного зв`язку також надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСоцБанк» (правонаступник «УніКредит Банк») про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №MRTG-54 від 02.09.2008 року задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСоцБанк» суму заборгованості у розмірі 79933,33 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015 року складає 2042941,47 грн.

Листом начальника Соборного ВДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на запит щодо надання інформації від 27.03.2023 року №30298, повідомлено наступну інформацію.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №49822056 з примусового виконання виконавчого листа №2-175/784/15, виданого 25.09.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСоцБанк» боргу у розмірі 2042941,47 грн.

25.01.2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

25.01.2016 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника.

23.06.2016 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Більш детальну інформацію надати немає можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені у відповідності до Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженому наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року.

Судом також встановлено, що з 15.10.2019 року АТ «Альфа Банк» стало правонаступником активів та зобов`язань АТ «УкрСоцБанк», що підтверджується інформацією з офіційного вебсайту Національного банку України.

Згідно довідки про отриманий дохід у вигляді прощенного боргу від 10.06.2021 року вих. №5002, видана ОСОБА_1 представником АТ «Альфа Банк», у зв`язку із задоволенням вимог Іпотекодержателя в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації Банком права власності на нерухомість, ОСОБА_1 прощено (анульовано) залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит №MRTG-54 від 02.09.2008 року.

Відповідно до інформації з витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.04.2023 року, на підставі постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби від 25.01.2016 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та встановлено заборону на його відчуження.

04.04.2023 року заявник звернувся до Соборного ВДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про скасування арешту майна у зв`язку з відсутністю боргу.

Листом начальника Соборного ВДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.04.2023 року №40835 повідомлено, що на теперішній час у державного виконавця відсутні підстави зняття арешту майна, заявнику необхідно звернутися до суду.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

В додаткових поясненнях представник заявника, посилаючись на норми чинного законодавства України, звертає увагу на те, що державним реєстратором, у відповідності до його повноважень, у випадку реєстрації будь-якого майна, яке ОСОБА_1 виявить намір придбати, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно буде перевірено відомості та встановлено наявність арешту на все її нерухоме майно, у зв`язку з чим на будь-яке придбане майно, буде накладено арешт.

За таких обставин наявність постанови державного виконавця про накладення арешту на все майно є неправомірним втручанням у право власності заявника, оскільки заборгованість перед банком погашено та банк немає жодних майнових претензій до ОСОБА_1

Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України),

а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому суд звертає увагу на те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладені у цій ухвалі мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

З огляду на викладене суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Керуючись ст.ст. 258, 260, 261, 353-354, 447, 450-452 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна - задовольнити.

Визнати противоправною бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений в рамках виконавчого провадження №49822056.

Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений в рамках виконавчого провадження №49822056.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. С. Журавель