Справа № 128/1729/22
Провадження № 22-ц/801/1300/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 рокуСправа № 128/1729/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., розглянувши за правилами, установленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного прова-ження, у приміщенні апеляційного суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою

відповідальністю «ПЛК Груп» про захист прав споживача,

розірвання договору, стягнення коштів,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року, ухва-лене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Васильєвої Т. Ю., повний текст якого складений 27 квітня 2023 року,

У С Т А Н О В И В:

18 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький районний суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (да-лі - ТОВ) «ПЛК Груп» про захист прав споживача, розірвання договору з надан-ня послуг по підбору та доставці автомобіля, стягнення коштів попередньої оплати за договором у сумі 10513,00 доларів США, 400,00 доларів США за надання послуг по договору, процентів за користування коштами у розмірі 8063,93 гривень, у відшкодування моральної шкоди 100000,00 гривень, обґрун-товуючи свої вимоги наступними обставинами. 30 листопада 2021 року між позивачем як замовником та ТОВ «ПЛК Груп» як виконавцем був укладений договір № 01В301121 про надання послуг з підбору та доставки автомобіля. Відповідно до пункту 2.1 цього договору виконавець зобов`язався відповідно до листа-замовлення замовника забезпечити надання комплексу послуг по під-бору, оформленню, у тому числі митного, та доставці автомобіля у зазначений у листі-замовленні пункт призначення і видати його разом із супутніми докумен-тами замовнику за актом приймання-передачі автомобіля. Замовник ( позивач ) зобов`язався на умовах даного договору прийняти та оплатити вартість автомо-біля, а також вартість наданих виконавцем комплексу послуг, у тому числі су-путніх. Сторонами були погоджені характеристики автомобіля, його гранична вартість та виключний комплекс послуг за договором. Відповідно до пункту 4.4 договору ділова переписка, що стосується виконання умов даного договору та має повну юридичну силу, велася у погодженому між замовником і виконавцем месенджері у чаті. У подальшому сторони погодили купівлю автомобіля марки «Кіа Sorento» 2013 року випуску. З метою оплати вартості автомобіля 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 вніс кошти у розмірі 10513,00 доларів США на вказа-ний відповідачем рахунок, що включає у себе купівлю автомобіля, доставку йо-го в Україну та аукціонний збір. Оплата підтверджується платіжним доручен-ням від 10 грудня 2021 року, а також іnvoice від 09 грудня 2021 року. Крім того замовником на користь виконавця сплачені кошти у сумі 11000,00 гривень, що було еквівалентно 400,00 доларам США за офіційним курсом НБУ на день роз-рахунку, за надані послуги по вищевказаному договору, що підтверджується ак-том прийому-передачі грошових коштів від 01 грудня 2021 року.

14 березня 2022 року виконавець повідомив ОСОБА_1 , що при до-ставці автомобіля в Україну його не було розвантажено у порту м. Одеси, а від-правлено назад до Кореї. За повернення авто у Корею йому необхідно сплатити додатково 1000,00 доларів США. 15 березня 2022 року позивачу був запропо-нований варіант доставки придбаваного автомобіля через Європу, на що він погодився. Проте через деякий час йому був запропонований варіант продажу автомобіля у Кореї та повернення коштів, на що він також надав згоду. Однак станом на 09 серпня 2022 року автомобіль позивачу не доставлений, сплачені за його придбання кошти не повернуті, інформації про реалізацію замовленого автомобіля не надано. У той же час зі сторони позивача зобов`язання за догово-ром від 30 листопада 2021 року № 01В301121 виконані у повному обсязі.

На момент звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом обов`язок з доставки автомобіля в Україну виконавцем не виконаний, сплачені замовником на виконання умов договору кошти не повернуті. 20 липня 2022 року на адресу відповідача позивачем направлена письмова вимога про повернення коштів, однак вона залишена ТОВ «ПЛК Груп» без задоволення. ТОВ «ПЛК Груп» як відповідачем пору-шені істотні умови договору від 30 листопада 2021 року № 01В301121, тому, на думку ОСОБА_1 , існують достатні підстави для розір-вання невиконаного правочину та стягнення з товариства на користь позивача суми попередньої оплати автомобіля у розмірі 10513,00 доларів США, а також 400,00 доларів США за надання послуги по договору та процентів, нарахованих за період з 10 грудня 2021 року по 12 серпня 2022 року за користування кош-тами, що становлять 8063,93 гривні. Крім цього у зв`язку з ухиленням відпо-відача від виконання умов договору ОСОБА_1 завдана моральна шкода, що полягає у порушенні його нормального способу життя, адже сплачені кошти бу-ли взяті у борг, а це призвело до постійного хвилювання, перебування у стресо-вій ситуації. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 100000,00 гривень.

За викладених обставин ОСОБА_1 просив суд позов задоволити, розір-вати договір про надання послуг з підбору та доставки автомобіля, стягнути з ТОВ «ПЛК Груп» на його користь зазначені у позовній заяві суми коштів.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухва-лити нове рішення про задоволення позовних вимог. Скаржник вважає оскар-жуване рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріаль-ного та процесуального права. Виклавши у скарзі аналогічні зазначеним у по-зовній заяві фактичні обставини справи, скаржник зазначає, що запропоновані йому умови доставки автомобіля через Європу, продаж автомобіля у Кореї і повернення сплачених коштів він погоджував, але автомобіль йому так і не до-ставлений, сплачені за його придбання кошти не повернуті, інформації про про-даж автомобіля не надано. У той же час він як замовник свої зобов`язання за до-говором виконав у повному обсязі. 20 липня 2022 року ОСОБА_1 направив виконавцю письмову вимогу про повернення коштів, але вона залишена без задоволення. З урахуванням здійсненої позивачем оплати обов`язок відповідача доставити автомобіль в Україну залишився невиконаним. Понесення замовни-ком витрат, пов`язаних із виконанням договору додаткових послуг, укладеним договором, листом-замовленням не передбачено. Однак у ситуації, що має міс-це, відповідач повністю перекладає оплату додаткових витрат за доставку авто-мобіля саме на позивача як замовника. Суд першої інстанції, за твердженням скаржника, зробив помилковий висновок щодо недоведеності позовних вимог.

Генеральний директор ТОВ «ПЛК Груп» Макаров В. О. скористався визна-ченим цивільним процесуальним законодавством правом, забезпеченим ухва-лою апеляційного суду від 26 травня 2023 року, та подав 06 червня 2023 року відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де також виклав перебіг фактичних обставин у справі про наступне. 01 лютого 2022 року позивачу було повідом-лено про відбуття морського судна із його автомобілем на борту у напрямку порту м. Чорноморськ, 23 лютого ОСОБА_1 повідомлено про скоре при-буття морського транспорту. Проте 24 лютого 2022 року почалися повномасш-табні бойові дії на території України у зв`язку із вторгненням військ російської федерації, у державі введений воєнний стан та як наслідок закриті для суден торгівельного мореплавства порти Одеської області, зокрема, ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ». Морським перевізником на судна з переве-зення транспортних засобів 07 березня 2022 року надіслані листи-повідомлення про повернення вантажів до Республіки Корея. 15 березня 2022 року засобами електронного зв`язку відповідач запропонував позивачеві обрати варіант по-дальших дій щодо доставки його автомобіля у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану і закриттям порту, де автомобіль мав бути вивантажений. Варі-анти були запропоновані наступні: сплатити рахунок за доставку автомобіля у Республіку Корея, оплатити рахунок, що буде виставлений додатково, за дос-тавку автомобіля в Україну; надати згоду на реалізацію автомобіля у Республіці Корея та отримати залишок коштів після його реалізації з відрахуванням оплати витрат на транспортування і процедуру реалізації; нічого не робити, тоді авто-мобіль буде виставлений на продаж з метою покриття витрат на його зберігання і транспортування без повернення сплачених коштів. У відповіді ОСОБА_1 15 березня 2022 року висловив бажання реалізувати автомобіль у Республіці Корея без транспортування його в Україну, але уже 18 березня позивач висло-вив бажання транспортувати автомобіль в Україну, у зв`язку із чим процедура продажу була призупинена. 12 квітня 2022 року ОСОБА_1 повідомив відпо-відача про те, що якщо за новими цінами із доставкою через порти ЄС авто-мобіль буде коштувати більше ніж первісні 16200,00 доларів США, то він йому не потрібний.

18 квітня 2022 року ОСОБА_1 знову змінив своє рішення та запро-понував відповідачу реалізувати автомобіль. При цьому замовник відмовився сплатити 1000,00 доларів США за доставку транспортного засобу назад у Рес-публіку Корея. ОСОБА_1 був повідомлений, що без сплати цих коштів не-можливо розпочати процедуру реалізації автомобіля.

22 червня 2022 року ТОВ «ПЛК Груп» знову поставило замовнику питання стосовно подальших дій щодо його автомобіля.

19 липня ОСОБА_1 пред`явив виконавцю вимогу про транспортування автомобіля в Україну або повернення коштів. Виконавець у відповідь повідо-мив замовника про необхідність для цього оплати зборів та мит Республіці Корея, але ОСОБА_1 відмовився сплачувати ці кошти.

Причиною не доставки виконавцем придбаного позивачем транспортного засобу є несплата ОСОБА_1 додаткових витрат на транспортування автомобіля через порти ЄС до України. Через повномасштабне вторгнення росії в Україну та введення у державі з 24 лютого 2022 року воєнного стану, закриття портів Одеської області, морське судно, яким транспортувався автомобіль ОСОБА_1 у морі було розвернуте та направлене судноволодільцем назад до Респуліки Корея, де автомобілі були вивантажені до вантажного порту і зберігаються там по цей час. Відповідач просить апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду сторони у справі вдруге не з`яви-лися, хоча про місце, день та час перегляду справи в апеляційному порядку вони повідомлені завчасно, про у справі містяться відповідні докази ( а. с. 175 - 179, 184 - 188, 192 - 193 ). Від представника позивача адвоката Сауляка Є. В. двічі в суд надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника. Відповідно до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила здійснити апеляційний перегляд справи у відсут-ності її учасників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши наявні у ній докази у їх сукупності, ретельно перевіривши закон-ність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та ви-мог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконливо-го висновку про необхідність залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно із нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції є правильним, належно умотивованим, та-ким, що грунтується на фактичних обставинах справи та нормах матеріального права, які регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідно-сини.

У даній цивільній справі мають місце наступні фактичні обставини справи.

Між ОСОБА_1 та ТОВ «ПЛК Груп» 30 листопада 2021 року укладе-ний договір № 01В301121 про надання послуг з підбору та доставки автомо-біля, за яким виконавець зобов`язався відповідно до листа-замовлення замовни-ка забезпечити надання комплексу послуг по підбору, оформленню ( у тому числі митному ) та доставці автомобіля у пункт призначення, зазначений у лис-ті-замовленні, і видати його разом із супутніми документами замовнику за Ак-том приймання-передачі автомобіля, а замовник зобов`язався на умовах даного договору прийняти та оплатити вартість автомобіля, а також вартість комплек-су наданих виконавцем послуг, у тому числі супутніх ( пункт 2.1. ). Характерис-тики та вартість транспортного засобу, що є предметом договірних відносин із замовником, фіксується виконавцем у листі-замовленні у день підписання дого-вору ( пункт 2.2. ). Вичерпний перелік таких послуг фіксується замовником у листі-замовленні у день підписання договору і є остаточним ( пункт 2.3. ). Орі-єнтовна вартість автомобіля та комплексу послуг фіксується виконавцем у лис-ті-замовленні у день підписання договору (пункт 2.4.). Договором передбачені права та обов`язки сторін, порядок його виконання. Під час заповнення листа-замовлення замовник видає виконавцю завдаток у рахунок платежів за комп-лекс послуг на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання ( пункт 5.1. ). Розмір завдатку становив 400,00 доларів США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ на день розрахунку ( пункт 5.2 ). Замовник повинен здійснити повну оплату вартості замовлених та супутніх послуг за ви-рахуванням завдатку у касу або на розрахунковий рахунок виконавця під час передачі замовнику автомобіля та супутніх документів ( пункт 5.9. ). У разі змі-ни вартості автомобіля та супутніх послуг виконавець погоджує цю зміну із за-мовником. Замовник повинен здійснити доплату вартості замовленого автомо-біля та супутніх послуг у касу виконавця протягом 1-го банківського дня після узгодження нової ціни за замовлений ним автомобіль та супутні послуги ( пункт 5.10. ). У випадку відмови замовника від виконання даного договору, виконавець не повертає замовнику завдаток, установлений пунктом. 5.1. дого-вору. Виключення може бути, коли замовник відмовляється від виконання да-ного договору унаслідок грубого порушення виконавцем своїх зобов`язань за цим договором і такі порушення зобов`язань виконавцем за цим договором установлені у судовому порядку ( пункт 6.2. ). Пунктом 8.1. укладеного дого-вору передбачено, що сторони звільняються від майнової відповідальності за невиконання зобов`язань, передбачених договором, при виникненні форс-ма-жорних обставин, а саме, у тому числі, оголошення чи неоголошення війни. Ко-мунікація між сторонами відбувається засобами електронного та/ або телефон-ного та поштового зв`язку. Ідентифікатором замовника, якщо комунікація від-бувається засобами електронного та/або телефонного зв`язку, виступає номер телефону, вказаний у розділі 12 цього договору. Телефонні розмови між сторо-нами можуть фіксуватися аудіозаписами, листування у системі обміну повідом-леннями прирівнюється до письмового листування ( пункт 11.6. ) ( а. с. 8 - 11 ).

Відповідно до копії листа-замовлення ( додаток № 1 до вищевказаного до-говору ) сторонами погоджені параметри автомобіля, зокрема, марка «Kia», мо-дель «Sportage», 2013-2014 року випуску, вартість автомобіля, комплекс нада-них послуг, а саме: пошук та підбір, оформлення у країні продажу, митне оформлення на кордоні, митне оформлення на митниці призначення, державна реєстрація; сторони узгодили, що до комплексу послуг включена доставка авто-мобіля до України по окремих тарифах, вартість якої буде входити у кінцеву вартість автомобіля за цим договором. Вартість комплексу послуг за цим дого-вором установлена у доларах і складає 500,00 доларів США, що відповідає 13700,00 гривням за офіційним курсом НБУ, установленим на дату підписання договору. Сума завдатку за цим договором установлена у доларах і складає 400,00 доларів США, що відповідає 10960,00 гривням за офіційним курсом НБУ, установленим на дату підписання договору (а. с. 12). Згідно із копією акта приймання-передачі грошових коштів від 01 грудня 2021 року відповідно до до-говору про надання послуг з підбору, оформленню та доставці автомобіля № 01В301221 замовник передав, а виконавець отримав грошові кошти у розмірі 11000,00 гривень, що еквівалентно 400,00 доларам США за офіційним курсом НБУ на день розрахунку ( а. с. 13 ).

Згідно із копією рахунку-фактури від 09 грудня 2021 року № KR-3-1 позивачу виставлений рахунок на придбання у продавця ЗАТ «PLC Group» автомобіля «Kia Sorento» на загальну суму 10513,00 доларів США ( а. с. 15, 108 ). Відповідно до копії платіжного доручення від 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплатив 10513,00 доларів США на рахунок ЗАТ «PLC Group» ( Вільнюс, Литва , вул. Жіруліу, 10-201 ) за купівлю автомобіля, інвойс KR-3-1 ( а. с. 14, 107 ).

Зі скріншоту наданої ОСОБА_1 переписки з відповідачем у додатку «Вайбер» убачається, що 01 лютого 2022 року ТОВ «ПЛК Груп» повідомило позивача про вихід парому із придбаним ним автомобіля з міста Інчона ( від-правки судна ) та орієнтована дата прибуття становить 28 лютого. Після запро-вадження воєнного стану в Україні відповідач повідомив позивача про те, що його авто не встигло розвантажитися у порту Одеси та автомобілі повертаються у Корею. Морська лінія вимагала доплату у 1000,00 доларів США, яку ОСОБА_2 належало сплатити найближчим часом. Позивачу було запропоновано кілька варіантів дій щодо придбаваного автомобіля: залишити авто у Кореї і чекати ( місяць стоянки безкоштовно, далі платно, вартість поки що невідома ); спробувати продати машину у Кореї; відправити автомобіль в Україну через Європу, сушею доставити у Львів ( вартість уточнюється ). 15 березня 2022 ро-ку відповідач надіслав уточнене повідомлення, де запропонував такі варіанти: 1) у наступному повертати в Україну: якщо відкриється порт Одеси, то додат-кові витрати складуть 2650,00 доларів США, включаючи 1000,00 доларів США зазначених раніше; якщо не відкриється порт Одеси, то можлива доставка через Європу, тоді додаткові витрати складуть 3500,00 доларів США; 2) якщо пози-вач відмовляється від зазначених варіантів, то відповідач може реалізувати ав-то. Після реалізації кошти повертаються за формулою: сплачене позивачем за мінусом 3000,00 доларів США фактичних витрат. До фактичних витрат вхо-дять: доставка сюди і назад, попередньо вказана 1000,00 доларів США, витрати у порту. З подальшої переписки сторін убачається, що позивач спершу обрав варіант доставки авто у м. Львів, потім дав згоду на продаж авто, потім уточняв вартість додаткових витрат, якщо авто буде доставлятися через Європу, та суму отриманих ним коштів у разі продажу авто, а також з`ясовував статус автомо-біля та підстави для виставлення йому додаткових витрат щодо автомобіля, остаточної власної відповіді стосовно подальших дій з приводу придбаного автомобіля позивачем не вказано.

У скріншоті наданої ТОВ «ПЛК Груп» переписки у додатку «Вайбер» із позивачем також відображене спілкування сторін між собою щодо можливих варіантів доставки автомобіля в Україну чи його продаж або утилізацію. Чіткої остаточної відповіді щодо подальших дій відповідача відносно автомобіля ОСОБА_1 не надано.

Згідно із копією вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ПЛК Груп» позивач про-сив протягом семи днів з дня отримання цієї вимоги повернути йому як замов-нику кошти в сумі 10513,00 доларів США, сплачених за придбання та доставку автомобіля, а також аукціонний збір та 400,00 доларів США, сплачених за на-дання послуг за договором ( а. с. 40 ). За розрахунком ОСОБА_1 відсотків за користування відповідачем грошовими коштами їх сума за період з 10 грудня 2021 року по 12 серпня 2022 року складає 8068,93 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , керуючись нормами статей 15, 16, 626 - 629, 651, 653, 901, 903, 906, 907 ЦК України, суд першої інстанції зауважив, що 10513,00 доларів США за придбання автомобіля позивач сплатив не відповідачу, а іншій юридичній особі, а саме ЗАТ «ПЛК Груп» у м. Вільнюсі, Литва, і ця юридична особа не залучена до участі у справі, не є відповідачем ( співвідповідачем ) у ній. Суд підкреслив, що ТОВ «ПЛК Груп», яке розміщується у м. Дніпро, по просп. Яворницького, 3 офіс 33, не є стороною договору купівлі-продажу автомобіля, вчиненого між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПЛК Груп» у м. Вільнюсі, Литва, тому посилання позивача у позові на норми ЦК України, що регулюють правовідносини у договорах купівлі-про-дажу є безпідставними, оскільки продавцем автомобіля є особа, яка не брала участі у справі.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням до-говору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у разі наявності його вини. Суд дійшов висновку, що посилання позивача на істотне порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, яке слугувало б підставою для розірвання останнього, не підтверджене належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що придбаний ОСОБА_1 автомобіль не був доставлений в Україну через повномасш-табне вторгнення російської федерації в Україну, розв`язану агресором війну 24 лютого 2022 року та запровадження в Україні воєнного стану, закриття порту доставки автомобіля з причин, що не залежали від відповідача. Пунктом 8.1 договору сторони у справі погодили звільнення одна одної від майнової відпо-відальності за невиконання зобов`язань, передбачених договором, при виник-ненні форс-мажорних обставин, а саме, зокрема, у зв`язку з оголошенням чи не-оголошенням війни, інших непередбачених ситуацій, що безпосередньо впли-нули на виконання умов даного договору; прийняття державними органами нормативних актів, що призвели до неможливості належного виконання сторо-нами зобов`язань, які вони взяли на себе відповідно до умов даного договору.

Суд першої інстанції узяв до уваги, що початок розв`язаної росією проти України війни у лютому 2022 року, введення у державі воєнного стану є форс-мажорними загальновизнаними обставинами непереборної сили, які призвели до закриття чорноморських портів України та стали непереборною, незалежною від відповідача обставиною, яка реально перешкодила йому у виконанні дого-вірних умов з доставки автомобіля в Україну. Відповідно до пункту 3.2.3. дого-вору виконавець за погодженням із замовником має право на будь-які зміни тривалості, інших параметрів послуг, що входять до складу комплексу послуг. У разі якщо це пов`язано із необхідністю гарантування якості виконання послуг замовника, виконавець має право в односторонньому порядку змінювати трива-лість, маршрут доставки. Пунктом 5.10. передбачено, що у разі зміни вартості автомобіля та супутніх послуг виконавець погоджує цю зміну із замовником, який повинен здійснити доплату вартості за замовлений автомобіль та супутні послуги у касу виконавця протягом одного банківського дня після узгодження нової ціни за замовлений автомобіль та супутні послуги. У ході виконання до-говору відповідно до його умов зміни узгоджуються, серед іншого, засобами електронного зв`язку обома сторонами.

Про зміну вартості супутніх послуг у зв`язку із виниклими обставинами у встановленому договором порядку засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся відповідачем, але чіткої позиції, яка б підтверджу-валася подальшими діями, спрямованими на отримання очікуваного результату за договором, позивач виконавцю не висловив, додаткові витрати ним не пого-джені та не сплачені.

Ураховуючи фактичні обставини цієї справи, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 істотного порушення умов дого-вору відповідачем ТОВ «ПЛК Груп», відсутність вини останнього у нереалізації домовленостей правочину. Згідно із нормами Закону України «Про захист прав споживачів», положеннями чинного договору з надання послуг по підбору та доставці автомобіля не підлягає задоволенню й вимога позивача про розірвання вказаного правочину, оскільки усі взаєморозрахунки між його сторонами не проведені, вини відповідача у не доставці автомобіля в Україну не установлено та від виконання своїх зобов`язань за договором виконавець не відмовляється, тому не підлягає відшкодуванню жодна з вимог позивача, у тому числі й позов щодо стягнення у відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 гривень. При цьому окремо слід зауважити, що кінцевий строк виконання зазначених у договорі послуг його учасниками не установлений.

Апеляційний суд не знаходить жодних законних, грунтовних та об`єктив-них підстав для інших висновків, аніж ті, яких дійшов суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до прид-бання ним товару чи замовлення роботи ( послуги ). Інформація про продукцію повинна містити в тому числі назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються.

Частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що продавець ( виконавець, виробник ) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду спожи-вача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків для споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця ( частина третя статті 18 зазначеного Закону ).

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність ( дії або безді-яльність ), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Усіх викладених ознак, урегульованих нормами чинного законодавства України, у діях відповідача немає, він як виконавець не порушив жодної із умов договору, погодженого обома його сторонами. Із наданих до справи доказів, са-мого змісту договору, про розірвання якого заявлені ОСОБА_1 вимоги, підписаного його учасниками, засвідчується факт ознайомлення із ним, розу-міння домовленостей та згоди сторін правочину з усіма визначеннями, умова-ми та змістом договору. Суть спору полягає, за твердженням позивача, у неви-конанні ТОВ «ПЛК Груп» свого зобов`язання з доставки автомобіля в Україну. Проте, як викладено вище, у цій частині невиконання відповідачем умови до-говору має місце не з його вини. ТОВ «ПЛК Груп» і на даний час не відмовл-яється від виконання договору за обгрунтованих умов певних і конкретних дій зі сторони замовника. Останній не погоджується із сумою оплати за доставку транспортного засобу на митну територію України, вважає, що ним усі необхід-ні для цього дії виконані, але скаржник не бере до уваги чинні та дійсні умови договору у частині, що регулює, наразі, спірне питання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона по-винна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, що передбачено частиною першою статті 14 ЦК України. За нормами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір від 30 листопада 2021 року № 01В301121 про надання послуг з підбору та доставки автомобіля, укладений між ОСОБА_1 як замовником та ТОВ «ПЛК Груп» як виконавцем, є таким, що на момент укладення відпо-відав цілям та мотивам його сторін, він не суперечить вимогам ЦК України, ін-шим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інте-реси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався під час звернення до суду із даним позовом, суду не надав, звертаючись до окремих умов дійсного правочину, загострюючи на них увагу як на підставу для задоволення позову, позивач залишає поза увагою ті умови договору, які свідчать не на його користь та виправдовують виконавця дого-вору за тими критикованими доводами, на які посилається ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг од-на сторона ( виконавець ) зобов`язується за завданням другої сторони ( замов-ника ) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Неможливо спростувати позицію відповідача з приводу того, що причи-ною не доставки придбаного ОСОБА_1 у Республіці Корея транспортного засобу є виключно несплата позивачем додаткових витрат на транспортування автомобіля через порти ЄС до митної території України, від чого виконавець не відмовлявся.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінені на предмет належності та допустимості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у поста-новах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 405/ 2770/17-ц, від 15 липня 2020 року в справі № 204/7352/17, від 17 вересня 2020 року у справі № 695/3295/18 та іншими висновками у подібних правовідносинах.

Відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності підстав для задоволення його позовних вимог колегія суддів апеляційного суду визнає необґрунтованими та не знаходить підстав для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону України «Про захист прав спо-живачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Тлумачення статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно з пунктом четвертим постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкоду-вання моральної ( немайнової ) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу для відшкоду-вання моральної шкоди, є недоведеними. Жодних доказів щодо позички ним коштів на придбання автомобіля, умотивування розміру моральної шкоди не надано та не наведено. Усупереч викладених вище норм законодавства мате-ріали справи не містять таких об`єктивних обставин, які підтверджували б запо-діяння позивачу моральної шкоди. Ураховуючи відсутність причинного зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та моральною шкодою, про яку стверджує позивач, вимоги у цій частині є безпідставними.

Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що скаржник не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги. Аргументи апеляційної скарги у їх сукупності зводяться до незгоди скаржника з висновками місцевого суду, невірного розуміння ним вимог чинного законо-давства, що регулює наявні правовідносини, та власного помилкового тлума-чення характеру спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ).

Оскаржуване рішення суду відповідає критерію його обґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність, обґрунтованість і справедливість постановленого судом оскаржуваного рішення, колегія суддів не знаходить достатніх та законних підстав для задоволення скарги.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задово-лення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» про захист прав спожи-вача, розірвання договору, стягнення коштів залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передба-чених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський