ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 703/579/23
Провадження № 22-ц/821/947/23
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Карпенко О.В.,

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.,

секретаря: Мунтян К.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час,-

в с т а н о в и в :

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що після розлучення, діти залишилися проживати разом із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач отримує доходи в Управлінні праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Смілянської міської ради та з цих доходів сплачує призначені рішенням суду аліменти, яких не вистачає на утримання дітей, оскільки діти зростають та потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку тощо. Також зазначає, що розмір аліментів, який був визначений за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2019 року, значно менший ніж актуальний прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, що змушує останню звернутися із відповідним позовом до суду.

Також вказує, що як стало їй відомо з листа Приватної акціонерної судноплавної компанії «Олоушенс» від 09 квітня 2021 року відповідач протягом періоду з 2017 по 2021 роки працював на торгових суднах міжнародних морських організацій та планується його подальше працевлаштування на морське судно.

Посилається на те, що оскільки середньомісячний дохід відповідача складав 4776,00 доларів США, що свідчить про покращення його матеріального становища, тому ОСОБА_1 просила суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, до розміру в твердій грошовій сумі 29 742,54 грн. щомісячно на двох дітей, починаючи з дня подання вказаної позовної заяви і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 повноліття. А також просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі 29 742,54 грн. щомісячно на двох дітей за минулий час, починаючи з 31 січня 2020 року, з урахуванням вже сплачених аліментів та всі судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які в розумінні ст.192 СК України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, шляхом зміни способу стягнення аліментів.

Окрім цього, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив про те, що ОСОБА_1 , пред`являючи вимогу про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у частці від доходу платника, не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи, як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Також, на думку суду першої інстанції, є необґрунтованим та недоведеним з боку позивачки розмір аліментів у сумі 29742,54 грн., оскільки до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків. Суд дійшов висновку, що визначаючи до стягнення з батька аліменти на утримання дітей у розмірі 29742,54 грн., позивачка повинна мати готовність довести свою можливість виділяти на забезпечення дітей таку ж суму щомісячно.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачкою було вжито до подачі вказаного позову до суду, належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України. Більш того, зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем аліментів на утримання дітей, що спростовує твердження позивачки, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання їх спільних дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 19 травня 2023 року ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, не звернув увагу на те, що на момент призначення розміру аліментів ні позивачці, ні суду, а також державному виконавцю не було відомо про реальні доходи відповідача, оскільки ОСОБА_2 не було надано відповідної інформації. На стадії виконавчого проваження було встановлено єдине джерело доходів відповідача дохід в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2019 року не містить жодної інформації щодо встановлення судом інших джерел доходів відповідача. В свою чергу, відповідач жодної інформації про інші джерела доходів не надав, фактично приховавши їх. Також зазначає, що позивачкою у квітні 2021 року було отримано лист Приватної акціонерної судноплавної компанії «Олоушенс» від 9 квітня 2021 року, тобто лише у квітні 2021 року позивачці стало відомо про наявність у відповідача трудових відносин на торгових суднах міжнародних морських організацій, а також про те, що у 2021 році планується подальше працевлаштування відповідача на торгове судно.

Окрім цього зазначає, що нею належним чином було доведено зміну матеріального стану відповідача ОСОБА_2 , а висновки суду першої інстанції щодо ненадання позивачкою будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи платника аліментів є, на її думку, необґрунтованими, надуманими та безпідставними.

Відзив на апеляційну скаргу

14 червня 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права місцевим судом.

27 червня 2023 року від ОСОБА_1 до Черкаського апеляційного суду надійшли заперечення на відзив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою.

Так, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 4 червня 2007 року Березняківською сільською радою Смілянського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис за № 12, та його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17 вересня 2014 року Березняківською сільською радою Смілянського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис за № 32, та її батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду від 16 липня 2019 року із ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 травня 2019 року і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття. Рішення набрало законної сили 15 серпня 2019 року.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 51 Конституції України ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно вимог ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони по справі добровільно не домовились про матеріальне утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

При визначенні розміру аліментів повинні бути враховані такі доходи платника аліментів як:основна заробітна плата, усі види доплат, надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів в одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення.

Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 16 липня 2019 року із ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 28 травня 2019 року і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття (а.с. 7-8).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 4 червня 2007 року Березняківською сільською радою Смілянського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис за № 12, та його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17 вересня 2014 року Березняківською сільською радою Смілянського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис за № 32, та її батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Таким чином, вказаним вище судовим рішенням був встановлений обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначено їх розмір - 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Звертаючись у лютому 2023 року з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, позивач посилалась на збільшення витрат на утримання дітей та на те, що у відповідача покращився матеріальний стан.

Разом з тим, позивач не надала суду жодних документально підтверджених доказів щодо розміру доходів відповідача, чи дійсно у відповідача збільшився розмір заробітної плати або інших доходів, як і не обґрунтовано позивачем належними доказами, чому саме розмір стягнення аліментів повинен бути збільшений до твердої грошової суми 29742,54 грн.

Крім того, позивачка не довела, що відповідач отримує дохід який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі. Також позивачка не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення стану здоров`я. Більше того, само по собі збільшення витрат позивача на утримання дитини не є обставиною у розумінні ст.192 СК України, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 не надала достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.192 СК України, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що ОСОБА_1 не надала суду достатніх доказів на підтвердження покращення майнового стану відповідача ОСОБА_2 .

Не було надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянсього міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуючий О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко