Провадження № 22-ц/4808/943/23
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.

суддів: Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2023 року в складі судді Домбровської Г. В., постановлену у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, у справі зазаявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області грошових коштів за договором оферти,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на його користь грошових коштів у сумі 3 000 грн. «у формі інвестиційних монет України «Архістратиг Михаїл», що відповідно до номіналу 20 грн. становить 150 штук карбованих монет відповідно до умов договору оферти про надання консультативних, навчальних та виховних послуг від 02 травня 2023 року».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2023 року у видачі судового наказу ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та видати судовий наказ.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у травні 2023 року він письмово офіційно запропонував Головному управлінню Національної поліції в Івано-Франківській області укласти договір оферти про надання консультативних, навчальних та виховних послуг. Офіційна пропозиція разом із договором, в якому містилися істотні умови договору, отримана боржником засобами поштового зв`язку 03 травня 2023 року. Відповідно до п.1.3.2. запропонованого договору боржник мав можливість протягом п`яти календарних днів з дати отримання боржником пропозиції укласти цей договір відмовитись від прийняття пропозиції і мав можливості не укладати цей договір. Проте, боржник не скористався своїм правом і прийняв пропозицію зробив акцепт. Жодним пунктом запропонованого договору не було передбачено обов`язковість його підписання сторонами. Законом також не передбачено обов`язковість його підписання, оскільки цей договір не відноситься до тієї групи договорів, яка є обов`язковою для підписання сторонами. При цьому статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може укладатись у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановленні законом. А тому, вважає, що ним до заяви про видачу судового наказу було додано належним чином оформлений письмовий договір, укладений між заявником та боржником та усі докази, які доказують і підтверджують факт виникнення заборгованості боржника перед замовником.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, до заяви про видачу судового наказу не додано належним чином оформленого письмового договору, укладеного та підписаного обома сторонами, в тому числі, Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області, що б давало підстави для видачі судового наказу за пунктом 7 частини першої статті 161 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно із частиною 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з частиною першою статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до частини першої статті 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на його користь грошових коштів у сумі 3000 грн. на підставі договору оферти про надання консультативних, навчальних та виховних послуг від 02 травня 2023 року».

В заяві зазначав, що він письмово запропонував Головному управлінню Національної поліції в Івано-Франківській області укласти договір оферти про надання консультативних, навчальних та виховних послуг від 02 травня 2023 року, акцепт якого виражається вчиненням конклюдентних дій замовника, в тому числі мовчазною згодою. Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області отримало офіційну пропозицію разом із договором поштою та своїми діями повністю прийняло умови цього договору, але в подальшому не виконало свої зобов`язання перед заявником.

В даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин, оскільки така обставина належить до предмета доказування.

При цьому зміст поняття «правочин, вчинений у письмовій формі» передусім, вимагає надання заявником власне договору, підписаного сторонами.

Із поданої заяви не вбачається доведеність виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу та заявником не додано до заяви доказів, які б свідчили про існуванням між заявником та боржником договірних правовідносин. Долучений до заяви про видачу судового наказу договір оферти про надання консультативних, навчальних та виховних послуг від 02 травня 2023 року не підписаний обома сторонами, зокрема, Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області в паперовому чи електронному вигляді.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 липня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева