Справа № 597/1500/21
Провадження № 2/597/4/2023
"26" грудня 2023 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області
в складі: судді Шевчук В.М.
за участі секретаря судового засідання Николайчук З.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
28.10.2021 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.10.2021 року розподілена судді Шевчук В.М.
У позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він з відповідачкою ОСОБА_2 перебували у стосунках без реєстрації шлюбу з серпня 2015 року та почали разом проживати у належній йому на праві власності квартирі та вести спільне господарство. Під час спільного з відповідачкою ОСОБА_2 проживання ними була зачата і ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина - син ОСОБА_4 . Оскільки він та відповідачка ОСОБА_2 на момент народження дитини не перебували у зареєстрованому шлюбі, то у відповідності до вимог ст.135 Сімейного кодексу України запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень (актовий запис №79 від 08.06.2016 року) Заліщицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області було проведено за прізвищем матері - відповідачки по справі, по батькові дитину за їхньою згодою було записано ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 09.06.2016 року він та відповідачка ОСОБА_2 за їх спільної згоди та у їх присутності провели обряд хрещення їхнього сина ОСОБА_4 у храмі с.Зозулинці Заліщицького району Тернопільської області, де в реєстраційних документах він записаний батьком дитини. У вересні 2019 року відповідачка ОСОБА_2 повідомила, що вона втратила до нього почуття любові і більше не бажає проживати однією сім`єю. Відповідачка ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином та участі у його вихованні. Таку свою поведінку пояснює тим, що він не є біологічним батьком дитини, а тому по відношенню до ОСОБА_3 не має жодних прав, передбачених законом. Оскільки він вважає себе батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідачка ОСОБА_2 даний факт заперечує, тому у позасудовому порядку вирішити вищевказане питання неможливо, що обумовлює доцільність визнання батьківства на підставі рішення суду.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи
18.03.2022 року до закінчення підготовчого судового засідання представник відповідачки - адвокат Дрозд Г.О. подала до суду заяву про сплив строку позовної давності, в якій просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.
19.10.2023 року після поновлення провадження у справі відповідачка ОСОБА_2 подала заяву, в якій підтримує вимоги її представника Дрозд Галини Олексіївни про відмову у задоволенні позову про визнання батьківства з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Беспалко Ігор Романович у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідачки Дрозд Галина Олексіївна у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується матеріалами справи.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 29.10.2021 року суддя Шевчук В.М. відкрила провадження у цивільній справі та визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 25.11.2021 року суддя Шевчук В.М. призначила молекулярно-генетичну експертизу та провадження у справі зупинила.
На виконання ухвали до суду надійшло повідомлення експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Аліни Зинь про неможливість проведення експертизи відповідно до ухвали про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України 05.08.2022 року для відібрання зразків букального епіталію не прибули.
Ухвалою суду від 01.02.2023 року суддя Шевчук В.М. поновила провадження у справі та визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 27.03.2023 року суддя Шевчук В.М. повторно призначила молекулярно-генетичну експертизу та провадження у справі зупинила.
На виконання ухвали до суду надійшло повідомлення експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Олега Пасовича про неможливість проведення експертизи відповідно до ухвали про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 прибув до експертної установи, однак ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України 04.08.2023 року для відібрання зразків букального епітелію не прибули.
Ухвалою суду від 12.10.2023 року суддя Шевчук В.М. поновила провадження у справі та визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою від 05.12.2023 року суддя Шевчук В.М. закрила підготовче провадження у цивільній справі та призначила справу до судового розгляду по суті.
Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 30.12.1997 року, виданого Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 20.06.2012 року, виданого Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 та зареєстрована за адресою: с.Гиньківці Заліщицького району Тернопільської області.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 08.06.2016 року, виданим Заліщицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками записані ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , актовий запис №79.
Відповідно до свідоцтва про вінчання №69/7 від 20.11.2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 при свідках ОСОБА_11 , ОСОБА_12 здійснили таїнство вінчання в храмі Успення Пресвятої Богородиці с.Зозулинці 20.11.2015 року.
Відповідно до довідки церкви Успення Пресвятої Богородиці №10/2 від 14.09.2021 року с.Зозулинці здійснено Хрещення та Миропомазання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Днем 09.06.2016 року за реєстраційним №148/4. Батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вінчання відбулось Днем 20.11.2015 року, реєстраційний №69/7.
Згідно довідки №1501/26 від 01.10.2021 року, виданої «Комунальною установою «Заклад дошкільної освіти «Калинонька»» міста Заліщики Заліщицької міської ради, батько ОСОБА_1 бере активну участь у житті сина ОСОБА_3 , спілкується з педагогами, цікавиться його досягненнями.
Відповідно до квитанцій «ПриватБанку» від 16.01.2020 року, 10.02.2020 року, 12.03.2020 року, 15.04.2020 року, 18.05.2020 року позивачем ОСОБА_1 здійснено перерахунок відповідачці ОСОБА_2 грошових сум на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 .
Згідно розписки ОСОБА_2 від 03.02.2017 року ОСОБА_2 відмовляється від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і в цьому не звинувачує себе.
Згідно заяви ОСОБА_2 від 24.05.2017 року ОСОБА_2 відмовляється від свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по причині того, що їй надоїли його плачі, нічні годування, що вона не була готова стати матір`ю ні морально, ні фізично та по причині зради її цивільного чоловіка ОСОБА_1 .
Згідно заяви ОСОБА_2 від 27.02.2018 року ОСОБА_2 відмовляється від свого сина ОСОБА_3 в користь його батька ОСОБА_1 .
Факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у стосунках стверджується також фотозображеннями, долученими до позовної заяви, а саме: весільними фотознімками сторін, фотознімками сторін під час вагітності відповідачки ОСОБА_2 , фотознімками сторін з сином ОСОБА_3 .
Оскільки позивач ОСОБА_1 вважає себе батьком вказаної дитини, а відповідачка не визнає вказаних вимог з огляду на сплив давності за такими вимогами, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Статтею 8 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.
Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі молекулярно-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Суд вказує, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Суд вказує, що 19.03.2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М. Т. проти України» («M.T. v. Ukraine», заява № 950/17) (далі також - Рішення), у якому звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany»,заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74).

За загальним правилом саме висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).

Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (стаття 129 СК України).

До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу (частина перша статті 20 СК України).

Тлумачення норм СК України свідчить, що:

законодавець передбачив різні підстави для пред`явлення позовної вимоги про визнання батьківства відповідно до статті 128 СК України та статті 129 СК України;

у статті 128 СК України регулюється випадок, за яким запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Саме в такому разі особа, яка вважає себе батьком дитини, може подати до суду позовну заяву про визнання свого батьківства. При цьому, з врахуванням змісту частини першої статті 20 СК України та статті 128 СК України, позовна вимога про визнання батьківства згідно зі статтею 128 СК України виключена законодавцем із сфери дії позовної давності;

частина перша статті 129 СК України стосується ситуації, за якої оспорити батьківство може чоловік, який вважає себе батьком дитини, а батьком дитини записана інший чоловік. Тобто позивачем є чоловік, який вважає себе батьком дитини, а відповідачем - чоловік, який записаний батьком дитини.

Отже, до вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства не можуть застосовуватися положення статті 129 СК України, яка регулює спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, зокрема, положення частини другої цієї статті про річний строк позовної давності до вимоги про визнання батьківства в межах вирішення такого спору про батьківство.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив про визнання батьківства, пославшись на положення статті 128 СК України, а тому суд відхиляє аргументи відповідачки та її представника про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.06.2006 року №3 спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно з п.7 вказаної постанови із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття.

Відповідно до п.9 цієї постанови відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до п.п.20 п.1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст.134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

В даному випадку у справі призначалась молекулярно-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства позивача, проте відповідачка разом з дитиною не з`являлися для забору біологічних зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи, що унеможливило її проведення і це свідчить про їх ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Відповідачка не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини. Вказані дії та бездіяльність відповідачки, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача (стаття 109 ЦПК України).

Нез`явлення відповідачки разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення молекулярно-генетичної експертизи фактично розцінюється судом як ухилення від участі в проведенні експертних дій, та свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства.

При цьому судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення молекулярно-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідачки разом із дитиною у її проведенні.

За загальним правилом, у разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

У зв`язку із чим, суд розцінивши таку поведінку відповідачки як ухилення від участі в проведенні експертних дій, доходить висновку про наявність підстав для констатації того факту, що саме позивач є біологічним батьком дитини.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства слід задовольнити повністю.

Суд вважає, що внесення відомостей про батька до актового запису про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі ч.1 ст.135 СК України та відсутність даних позивача ОСОБА_1 у свідоцтві про народження ОСОБА_3 у графі «батько» унеможливлює виникнення взаємних прав і обов`язків батька та дитини, передбачених Сімейним Кодексом України, відтак особисті немайнові права позивача згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України підлягають захисту шляхом визнання батьківства.

VI. Щодо розподілу судових витрат

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить покласти на відповідачку витрати на професійну (правничу) допомогу.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства належить відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.

В обгрунтування понесених судових витрат позивач ОСОБА_1 надав: попередній (орієнтований) розрахунок судових витрати, які поніс від 11.10.2021 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ТР №011666; квитанцію до прибуткового касового №99, згідно з якої ОСОБА_1 здійснив оплату гонорару адвокату Беспалко Ігорю Романовичу в сумі 3000 гривень за надану ним правничу допомогу.

За таких обставин, враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом Беспалко Ігорем Романовичем правничої допомоги, заявлений розмір витрат, докази оплати гонорару, повне задоволення позовних вимог, суд вбачає підстави для їх задоволення.

Таким чином, до стягнення з відповідачки ОСОБА_2 підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 908 гривень 00 копійок сплаченого позивачем судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 49, 76, 81, 82, 141, 211, 247, 258, 259, 264, 265, 280-284. 354 Цивільного процесуального кодексу, ст.ст.134, 138 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Заліщики Тернопільської області.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , понесені витрати на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3908 (три тисячі дев`ятсот вісім) гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідачки, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу, яка подається Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, а відповідачкою протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

.

Повне рішення складено 04.01.2024 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя В.М.ШЕВЧУК