Справа № 350/1177/23
Номер провадження 2/350/392/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник: ОСОБА_2 до Перегінської селищної ради про виділення часток земельної ділянки та припинення спільної сумісної власності,

установив:

Позивачка ОСОБА_1 через свого представника за дорученням ОСОБА_2 звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача Перегінської селищної ради, у якій просила:

- виділити в натурі та передати у приватну власність ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 жительці АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , 78/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,0922 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:007:0912, що по АДРЕСА_2 .

- припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0922 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:007:0912, що по АДРЕСА_2 .

Вивчивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно з п.9 ч.1 ст.176 ЦПК України, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Згідно з п.10 ч.1 ст.176 ЦПК України, у позовах що складаються з кількох самостійних вимог, ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обов`язкових платежів, визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358.

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору - це звіт про оцінку майна (ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Оскільки, позовна заява містить вимоги як майнового (визнання права власності на майно та виділ частки), так і вимогу немайнового характеру (припинення права власності ), тому вони підлягають оплаті судовим збором відповідно до вищевказаної норми.

Аналогічні роз`яснення містяться в п. 10, 12, 13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10.

Натомість, у порушення вимог п.3 ч.3 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивачка вказуючи на нормативну грошову оцінку вартості спірного нерухомого майна, сплатили судовий збір лише в розмірі 1928.60 грн., що не може вважитись належним підтвердженням сплати судового збору у встановленому законом розмірі відповідно до заявленого розміру позовних вимог.

Слід зауважити, що у розумінні ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок за своєю суттю не є тотожною з дійсною вартістю нерухомого майна та не призначена для обчислення розміру судового збору при зверненні до суду із майновим позовом, адже не визначає ринкову (дійсну) вартість об`єкта оцінки, як-то передбачено експертною грошовою оцінкою такого нерухомого майна.

Разом з тим, жодних доказів щодо дійсної вартості спірного майна суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.176 ЦПК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Отже, позивачці слід надати відомості, які б підтверджували дійсну реальну та актуальну на час звернення із цим позовом вартість спірного нерухомого майна, зазначити ціну позову та сплатити судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України « Про судовий збір».

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як визначено в ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року для працездатних осіб становить 2684 гривня.

Відповідно до п.п. 1, п.1, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, у разі, якщо позивачка визначить ціну позову, ринкова вартість якої буде обчислена із документально підтвердженої вартості всього нерухомого спірного майна, зазначеного у позовних вимогах, вона повинна сплатити судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073,60 грн. та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 13420 грн., або надати докази на підтвердження звільнення від сплати судового збору.

Судовий збір слід сплатити на рахунок: UA0026001; отримувач коштів: Державна судова адміністрація України «Судовий збір»/22030101, код отримувача: , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Також, відповідно до п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який несуперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч.5 ст.177 ЦПК України). Обов`язок подання доказів разом з поданням позовної заяви передбачений ч.2 ст. 83 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як слідує з позовної заяви, позивачка з посиланням на положення ст.ст.355, 364, 368, 370 ЦК України, просить виділити в натурі та передати їй у приватну власність 78/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,0922 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:007:0912, що по АДРЕСА_2 . Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0922 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:007:0912, що по АДРЕСА_2

Позов обґрунтовує тим, що позивачка не може реалізувати в повній мірі своє право на спадкування за законом на вказане майно, оскільки нотаріус відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності, оскільки: у витязі з рішення Перегінської селищної ради 8-го демократичного скликання від 14.06.2021 року № 212-9/2021 зазначено передачу земельної ділянки у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; у рішенні Перегінської селищної ради відсутні необхідні реквізити, зокрема, не вказано розмір частки ділянки, яка повинна відповідати часткам будинку, належним ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Слід звернути увагу позивачки на те, що після смерті особи відкривається спадщина лише на майно, яке належить особисто на праві власності спадкодавцю (конкретне майнове право), відповідно частка іншого із співвласників у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу цієї спадщини.

Натомість, заявляючи вимогу про виділ в натурі та передачу у приватну власність без визнання права власності на вказане спірне майно, позивачка не врахували особливості самої правової форми власності цього майна як об`єкта цивільного права та відповідно за змістом не конкретизує чи об`єктом визнання її права власності є частка померлого.

Крім того, враховуючи наведені позивачами обставини щодо відмови нотаріуса у видачі свідоцтв на спадщину з підстав ненадання документа, що визначає частку померлого слід звернути їх увагу на роз`яснення п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де вказано, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Слід також зауважити, що механізм правового застування положень цивільного законодавства щодо таких юридичний категорій як «поділ майна» та «виділ із мана» не є тотожними, адже виділ із майна у спільній власності відбувається завжди в натурі з трансформацією у приватну власність для власника частки, яка виділяється та з одночасним збереженням існуючої форми власності для часток інших співвласників у цьому майні.

Зі змісту позовних вимог убачається, що позивачка ставить одночасно вимогу про виділ за позивачкою в натурі по частки земельної ділянки, площею 0,0922 га, згідно кадастрового плану та про припинення права спільної сумісної власності, при цьому відповідачем за даним позовом ставить територіальну громаду, а не іншого співвласника земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання суду доказів ринкової вартості спірного майна та сплати судового збору у вказаному вище розмірі та надати квитанцію про сплату судового збору. Звернути увагу на обраний нею спосіб захисту порушеного права та визначитись зі змістом позовних вимог та складом учасників процесу.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), залишення позову без руху не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається йому (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник: ОСОБА_2 до Перегінської селищної ради про виділення часток земельної ділянки та припинення спільної сумісної власності - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, який не може перевищувати 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали в зазначений строк позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію даної ухвали направити позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Суддя: