Справа № 669/89/22
Провадження № 2/669/5/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі :

головуючої - судді Бараболі Н.С.,

за участю секретаря Бабоян А.С.,

позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , та його представника, адвоката Каруна В.П.,

відповідачки за первісним позовом/ позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

та представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Білогір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Хмельницької області, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, третя особа - орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Хмельницької області,

В С Т А Н О В И В :

12.01.2022 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідачка), в якому просить визначити місце проживання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ним.

В обґрунтування позову зазначає, що з 24.07.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмітив, що в кінці 2021 року довідався про зв`язок відповідачки з іншим чоловіком. Його намір зберегти сім`ю не дав бажаних результатів, відповідачка зібрала свої речі та переїхала проживати до своєї тітки, а згодом до того чоловіка, при цьому забравши із собою дочку ОСОБА_6 . Син ОСОБА_5 категорично відмовівся залишати своє місце проживання та виявив бажання жити разом із позивачем.

Після переїзду відповідачка, з незрозумілих причин обрала спосіб фактично повної ізоляції їхньої доньки ОСОБА_6 від спілкування із позивачем. В силу поведінки відповідачки він фактично не має змоги побачитись з дитиною, поговорити з нею по телефону. Аналогічні дії відповідачки призвели до неможливості належного спілкування між собою обох їхніх дітей - сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 , чого вони дуже хочуть та що вкрай негативно впливає на них.

Відмічає, що зі свого боку намагається зробити все можливе для того, щоб діти не лише спілкувалися між собою, а і син ОСОБА_5 як частіше бачився і спілкувався із матір`ю.

Відтак, наразі між ним та відповідачкою не досягнуто згоди щодо того, з ким будуть проживати їх малолітні діти. Зважаючи на наявність означеного невирішеного спору, діючи виключно в якнайкращих інтересах дітей, вважає, що їхнє місце проживання слід визначити разом із ним, як їхнім батьком.

Зауважив, що будучи зареєстрованими у належному його матері житловому будинку, до кінця грудня 2021 року, він, відповідачка та їхні спільні діти проживали у належному йому на праві особистої приватної власності житловому будинку по АДРЕСА_1 . Означений житловий будинок є доволі просторим, з усіма комунікаціями. Діти у будинку мали кожен окрему кімнату, до чого вони звикли та що стало нормою їхнього буття. Дочка та син проживаючи разом звикли один до одного, гарно між собою ладять, допомагають та підтримують один одного. Між ними, як рідним братом та сестрою, існує доволі міцний соціальний зв`язок, розривання якого їм шкодить.

Крім того, відмітив, що дочка ОСОБА_6 , звикши до власного будинку, в якому вона мала відокремлену кімнату та все необхідне, звикши до спілкування та підтримки з боку старшого брата, наразі проживаючи спільно із відповідачкою у незвичних їй житлових умовах спільно з іншими людьми, не маючи власної відокремленої кімнати, будучи розірваною у зв`язках зі своїм братом, отримує сильне негативне емоційне навантаження.

ОСОБА_1 вказав, що з народження дітей постійно займався їхнім вихованням. Між ними наявне поовне взаєморозуміння та підтримка. Він працевлаштований і має постійний, сталий та достатній дохід, завдячуючи якому постійно утримував сім`ю. У його особистій приватній власності знаходиться доволі просторий житловий будинок.

Натомість, у ОСОБА_2 ситуація з власним матеріальним забезпеченням та матеріальним забезпеченням дітей є зовсім відмінною. Остання не працевлаштована, не має власного доходу, не забезпечена матеріально та не має власного житла.

Зважаючи на наведені обставини, вважає, що саме визначення місця проживання дітей з ним відповідатиме якнайкращим їхнім інтересам.

ОСОБА_2 , звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із нею.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що з ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки у них відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє почуття любові, вона звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Після подачі позовної заяви вона спільно із донькою переїхала проживати до іншого чоловіка та веде з ним спільне господарство.

Відмітила, що сина ОСОБА_5 чоловік категорично не відпустив з нею. На даний час дитина проживає разом із батьком, згоди на проживання сина з батьком вона не давала, їй, як матері чиняться усілякі перешкоди для спілкування та виховання дитини з боку ОСОБА_1 , вона не може забрати дитину для спільного проживання. ЇЇ син насильно та примусово розлучений із своєю сетрою.

Зазначила, що завжди піклувалася про своїх дітей, виконувала свої обов`язки, які ґрунтуються на повазі до прав дитини та людської гідності, сворювала всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Вказала, що намагається забезпечити своїм дітям нормальний психологічний та моральний розвиток, намагаючись бачитись, спілкуватись та брати участь у вихованні та утриманні сина, однак ОСОБА_1 позбавляє її можливості відчувати себе повноцінною матір`ю, розлучаючи дітей.

В пріоритетах ОСОБА_1 завжди є робота, він ніколи самостійно не дбав про дітей, не володіє інформацією про лікування дітей, особливості харчування, режим. Всі ці аспекти сімейного життя завжди були на ній.

Зауважила, що син ОСОБА_5 знаходиться в такому віці, коли материнська турбота йому більше потрібна, при цьому вона має більшу прихильність до дитини, має постійне житло, дохід і може забезпечити дитину усім необхідним, в тому числі для здійснення своїх обов`язків по вихованню та догляду, а проживання сина з батьком суперечить інтересам дитини, оскільки батько не приділяє йому належної уваги через постійну зайнятість на роботі. Після спілкування із вчителями школи, яку відвідує ОСОБА_5 , дізналася, що останні скаржились на поведінку сина, він запізнюється в школу, в неохайному вигляді відвідує її.

ОСОБА_2 зазначає, що у власності її чоловіка є житло, де дітям забезпечені усі необхідні умови проживання та розвитку.Також вони мають достатній дохід, чоловік працює неофіційно, займаючись перевезеннями, вона є фізичною особою підприємцем, фізично та психічно здорові, ведуть здоровий спосіб життя, не мають шкідливих звичок.

Вказані обставини, на її думку, є підставою для визначенні місця проживання дітей із нею. Та, посилаючись на Декларацію прав дитини та висновок Верховного суду України у постанові від 14.12.2016 року по справі №6-2445цс16, вважає неприпустими розлучати дітей із матір`ю.

Ухвалою суду від 10 березня 2023 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 .

В свою чергу ОСОБА_1 подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він висловив свої заперечення щодо обґрунтування позову та заявлених позовних вимог та просив відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Зокрема вказав, що після переїзду ОСОБА_2 до іншого чоловіка син ОСОБА_5 особисто прийняв рішення залишитися проживати з ним, жодного впливу з його боку не було. Син, в силу свого віку, поведінку своєї матері трактував як зраду, що вкрай негативно вплинуло на нього. Син бажає спілкуватися з сестрою, однак не бажає проводити час з матір`ю та, тим більше, проживати з нею. Він ( ОСОБА_1 ) жодним чином не чинить ОСОБА_2 перешкод у побаченнях з сином, а, навпаки, є прихильником спілкування дітей між собою та із своїми батьками в незалежності від стосунків між самими батьками.

Підтвердив той факт, що за час спільного проживання із ОСОБА_2 велику увагу приділяв роботі, завдячуючи чому, а також небажанню останньої працювати, він повністю одноосібно забезпечував сім`ю всім необхідним в матеріальному плані, що є важливою складовою благополуччя. При цьому, завжди в достатній кількості приділяв увагу дітям та їхнім інтересам.

Крім того, за час їх спільного проживання він повністю був відповідальним за лікування дітей у випадку потреби. Саме він возив дітей до лікарів у випадку потреби, підписував декларації із сімейними лікарями стосовно дітей, займався питаннями профілактичних щеплень дітей.

На спростування доводів позивачки про зміну поведінки сина, зазначає, що вони є неправдивими та надуманими, оскільки син ОСОБА_5 має охайний зовнішній вигляд та цілком пристойну поведінку.

Відмічає, що наявність у «цивільного чоловіка» відповідних майнових благ, не має жодного преюдиційного значення при вирішенні даного спору.

Подавши відповідь на відзив, ОСОБА_2 не погодилася із доводами ОСОБА_1 , навдеденими у відзиві. Зокрема, зазначила, що останній зловживав своїми правами щодо сина ОСОБА_5 , оскільки згоди на проживання сина з батьком вона не давала, їй, як матері, чинятьсі усілякі перешкоди для спілкування та виховання дитини з боку ОСОБА_1 ЇЇ спроби з`ясувати, що відбувається, закінчуються лише образами на її адресу.

Звернула увагу суду і на той факт, що своїми діями, зокрема, ізоляцією їх спільної дитини ОСОБА_1 завдав як їй особисто, так і сину психологічної травми.

Посилання ОСОБА_1 на те, що саме ним підписано декларації з сімейними лікарями стосовно дітей не підтверджують його участь у лікуванні дітей.

Вважає, що саме матір може найбільшою мірою сприяти гармонійному розвитку малолітнього сина.

ОСОБА_1 та його представник, адвокат Карун В.П., в ході розгляду справи позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили їх задовольнити, заперечили проти задоволення вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом.

ОСОБА_2 та її представник, адвокат Кучерук Т.П. в ході розгляду справи просили відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом, підтримали вимоги за зустрічним позовом. Крім того, у долученій до матеріалів справи промові в судових дебатах представник ОСОБА_2 вказав, що вважає висновок необґрунтованим, оскільки в ньому експерт приділив увагу не взаємовідносинам дітей з батьками, а надав оцінку в більшій мірі взаємовідносинам між колишнім подружжям. При цьому, надаючи оцінку відносинам дітей з батьками, експерт обрав однобічну та суб`єктивну позицію. Відносини дітей експерт з батьком описує як авторитетні, при цьому відносини дітей з матір`ю описуючи як психологічно залежні, не наводячи обґрунтувань даному твердженню.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Білогірської селищної ради Хмельницької області, Мєдвєдєва О.Р. у вирішенні спору поклалася на розсуд суду.

Ознайомившись із доводами сторін та їх представників, позицією третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 та зустрічник позов ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 24 липня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого повторно 22 грудня 2021 року Білогірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

Від шлюбу у них народилися двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтв про народження дітей.

На дату розгляду справи шлюб між сторонами розірвано.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, малолітні діти після свого народження і до погіршення відносин між сторонами проживали разом із своїми батьками в будинку, розташованому по АДРЕСА_1 . У 2021 році ОСОБА_2 створила сім`ю з іншим чоловіком та разом із дочкою ОСОБА_6 переїхала на постійне проживання до нього, за адресою: АДРЕСА_2 . Син ОСОБА_5 залишився проживати разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 займається вихованням сина самостійно.

Діти навчаються у Білогірського опорному закладі загальної середньої освіти ім.І.О. Ткачука Білогірської селищної ради Хмельницької області.

Згоди про місце проживання малолітніх дітей сторони не досягли.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, який затверджено рішенням Виконавчого комітету Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області № 31 від 08 лютого 2022 року «Про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей», доцільно визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком - ОСОБА_1 , а малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з матір`ю ОСОБА_2 . Вказаний висновок виданий на підставі ретельно проаналізованих в сукупності отриманих даних на кожну дитину, характеристики на обох батьків, акти обстеження умов їх проживання, провівши індивідуальні бесіди із дітьми, отримавши інші відомості, наявність яких є обов`язковою при підготовці зазначеного висновку.

Між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострилися взаємовідносини між ними, така ситуація і їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх малолітніх дітей, що стало підставою для подачі первісного та зустрічного позовів.

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Сімейного кодексу України та інших нормативних актів, які регулюють спірні відносини.

Так, згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зокрема, при вирішенні спору про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд враховує житлово-побутові умови сторін і можливість створення належних умов для виховання дитини, їх матеріальний стан, чи мають вони реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання і розвитку, рід діяльності кожного з батьків, режим їхньої роботи, наявність у родині матері (батька) осіб, здатних надати допомогу в догляді за дитиною (бабусь, дідусів, інших родичів).

Житлово-побутові умови проживання як за місцем проживання батька ОСОБА_1 , якому на праві власності належить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, укладеного 04.04.2019 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , посвідченого 04.04.2019 року державним нотаріусом Білогірської державної нотаріальної контори Цермолонською Л.С., реєстровий №951, так і за місцем проживання матері ОСОБА_2 , яка проживає зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 в його житловому будинку по АДРЕСА_2 , є добрими. Для проживання і виховання дітей створено необхідні умови, що випливає зі змісту актів обстеження умов проживання сторін, складених 17 січня 2022 року фахівцями Служби у справах дітей Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області. При цьому, у даному випадку не має значення для вирішення справи та обставина, що житло не належить ОСОБА_2 на праві власності, оскільки СК України не пов`язує вирішення питання про визначення місця проживання дитини із наявністю у власності батьків житла.

Стосовно наявності у сторін доходів з метою доведення матеріальної спроможності утримувати дітей, то суду надані наступні докази наявності заробітку чи іншого легального доходу, як з боку батька, так і з боку матері.

Так, як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 є фізичними особами-підприємцями, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, серії ААВ №039603, виданою 05.10.2012 року державним реєстратором Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області Лавренюком В.М., та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №6, виданою 31.01.2022 року державним реєстратором Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області Пилипчуком Ю.М.

Крім того, ОСОБА_1 працював на посаді головного інженера ПП «Білогір`я Будсервіс» в періоди з 23.10.2018 року по 31.03.2020 року, та з 20.05.2021 року по 30.09.2021 року та отримував заробітну плату, що підтверджується даними довідок №№1,2, виданих 10.01.2022 року ПП «Білогір`я Будсервіс».

Разом з тим, на підтвердження наявності доходу ОСОБА_1 надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2021 року.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 вказувала, що її нова сім`я отримує дохід від ведення підсобного господарства та здійснення перевезень цивільним чоловіком ОСОБА_7 . На час розгляду справи перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сторони мають певний дохід від здійснюваної ними діяльності, проте, відсутня можливість встановити належними та допустимими доказами його точний розмір та джерела його походження.

Також суд враховує, характеристики обох батьків, які є однаково позитивними, що підтверджується даними характеристик №№1572,1574, виданими 14.11.2022 року виконавчим комітетом Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області.

Стосовно ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків встановлено наступне. В силу обєктивних причин ОСОБА_2 більше турбувалася про дітей, оскільки від народження вихованням займалася вона, а ОСОБА_1 працючи, матеріально забезпечував сім`ю. Сторони цікавляться шкільним життям дітей, цікавляться їх навчанням, турбуються про їх розвиток, відвідували батьківські збори, тобто батьки належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховує суд і соціальні зв`язки дітей, які із огляду на те, що вони з народження по 2021 рік, проживали в повній люблячій родині, де батьки турбувалися про них та створювали всі необхідні умови для щасливого життя та повноцінного розвитку. ОСОБА_5 залишився проживати із батьком у звичному для нього середовищі з тим же колом спілкування. У нього присутня образа на маму. Він свідомо не бажає пілкуватися, проживати та бачитися з новим чоловіком мами, ОСОБА_7 , а в результаті цього автоматично виникає ідентичне бажання по відношенню до мами. ОСОБА_6 бала вимушено розлучена із братом, змінила місце проживання, звичне оточення.

Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконують свої батьківські обов`язки відносно обох дітей, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. Також, обоє батьків мають самостійний дохід та умови для проживання дітей, при цьому станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, вони позитивно характеризуються за місцем проживання, випадків демонстрації кимось із батьків аморальної поведінки судом не встановлено. Отже, враховуючи надані сторонами докази, суд доходить висновку, що кожна із сторін може забезпечити дітям належні умови проживання, виховання і навчання та належний рівень комфорту з урахуванням їх можливостей. При цьому суд враховує, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дітей мають інтереси самих дітей.

Так, при вирішенні спору суд враховує положення п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгліді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно якого при вирішенні спору про місце проживання дитини судами належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Крім того суд враховує висновки дані у висновку експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №4112-4115/22-26 від 10 травня 2023 за результатами проведеної судово-психологічної експертизи, відповідно якого встановлено, що згідно зазначеної ситуації та з огляду спостережень під час тестування та бесіди, діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спроможні з урахуванням їхнього віку, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку, усвідомлювати реальний зміст сімейної ситуації, яка склалася навколо спору батьків щодо визначення їхнього місця проживання. Для психологічного спокою та комфорту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 краще перебувати у звичному середовищі (в якому вони проживали більшість свого віку), та з людьми до яких сформувалася емоційна прив`язаність.

Так, судом встановлено, що син ОСОБА_5 , мешкаючи з батьком ОСОБА_1 , залишився проживати у звичному для нього середовищі, він продовжує відвідувати свою школу, спілкуватися зі своїми однокласниками. Батько піклується про його фізичне та духовне виховання. Згідно матеріалів справи встановлено, що дитина більше прихильна до батька. Зокрема, згідно з висновком оцінки потреб сім`ї від 17.01.2022 року «Кривий Ілля любить тата і хоче проживати з ним, хоча і сумує за сестричкою. Емоційний стан врівноважений та спокійний, хлопчик любить уроки математики і фізкультури». Посилання ОСОБА_2 про перешкоджання їй бачитися з сином судом не приймаються до уваги, як такі, що жодним доказом не підтверджені.

Щодо молодшої дитини, дочки ОСОБА_6 , якій на дату розгляду є 9 повних років, та яка змінила звичне їй для проживання середовище переїхавши разом із мамою в інше місце, то суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини разом із матір`ю, оскільки переважний час дочка проживає саме з нею, що сторонами не заперечується. Так, судом встановлено, що дівчинка більше прихильна до мами. По відношенню до мами у неї присутній живий контакт, тактильні емоції, підтримка і бажання спілкуватися, між ними склалися люблячі відносини. Зокрема, згідно з висновком оцінки потреб сім`ї від 17.01.2022 року «Дівчинка активна, виявила бажання жити з мамою». Позивач не довів існування обставин, передбачених частиною другою статті 161 СК України, і таке проживання дитини із останньою, з огляду на обставини справи, буде відповідати її найкращим інтересам.

Виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що комфортне проживання та належне виховання ОСОБА_6 буде забезпечено у разі її проживання разом із матір`ю. При цьому суд враховує вік та стать дитини. У такому віці дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці. ОСОБА_2 взмозі створити умови для повноцінного життя та розвитку дитини, її безпеки, благополуччя, зростання в сімейному оточенні. Судом встановлено, що остання не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком ОСОБА_1 , той приїздить до доньки, проводить з нею час, спілкується. Всі ці обставини у сукупності доводять, що на даний час, враховуючи інтереси малолітньої дитини, ОСОБА_6 , доцільним є визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Разом з тим, обставини у сукупності доводять, що на даний час, враховуючи думку та інтереси малолітньої дитини ОСОБА_5 , доцільним є визначення місця проживання дитини з батьком у звичній для нього обстановці. Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та його розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я сина, стан його розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Щодо посилань ОСОБА_2 та її представника на принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, згідно якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Велика Палата ВС зауважила, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей, забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, враховуючи думку та інтереси самих дітей та висновки органу опіки та піклування, суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього Кривого ОСОБА_5 разом із батьком ОСОБА_1 , та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 із матір`яю ОСОБА_2 , що буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їх повноцінному вихованню та розвитку.

При вирішення судом даного спору суд не позбавлений можливості визначити роздільне місце проживання брата і сести з обома батьками, оскільки у Сімейному кодексі України заборона на роздільне проживання братів і сестер застосовується тільки до усиновлення, однак головне в цьому - враховувати емоційний зв`язок між дітьми при визначенні місця їх проживання та не порушити для дитини відчуття стабільності та спокою та врахувати якнайкращі її інтереси.

Крім того, суд зауважує, що на даний час існують напружені конфліктні стосунки між батьками, які використовують дітей для образ один одного, зневажають права сина та дочки на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості. Особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини.

Разом з тим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, батько/мати, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю/батьком, не обмежений/обежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю/батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн. В свою чергу ОСОБА_2 при подачі зустрічної позовної заяви також сплачено судовий збір в розмірі 992,40грн. Таким, чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн., та, в свою чергу із відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню відшкодування витрат на проведення судової психологічної експертизи в розмірі 7362,03 грн. (вартість експертизи відповідно до рахунку №1032 від 02 червня 2022 року сановить 14724,06 грн.).

Керуючись ст.ст.7,141,161 СК України, ст.ст. 4, 76-80, 141, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Хмельницької області, - задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Білогір`я Білогірського району Хмельницької області, з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцем смт Білогір`я Хмельницької області, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496,20 грн.

сплаченого судового збору та 7362,03 грн. відшкодування витрат на проведення судової психологічної експертизи.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, третя особа - орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Хмельницької області, - задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт Білогір`я Білогірського району Хмельницької області, з матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженкою смт Білогір`я Хмельницької області, за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 496,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20 липня 2023 року.

Повне найменування сторін:

позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

відповідачка за первісним позовом/ позивачка за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

третя особа - Орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Хмельницької області, місцезнаходження: 30200, вулиця Шевченка, 44 смт Білогір`я Шепетівський район Хмельницька область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04403143.

Суддя Н. С. Бараболя