КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/7913/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Київ

Справа № 752/18566/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Ольшевської І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1876, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини із відповідачем припинені, оскільки вони не проживають однією сім`єю з 2017 року. За таких обставин, позивач вважає, що шлюбні відносини не можуть бути поновлені.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 вересня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1876.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду у мотивувальній частині, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду, виключити з мотивувальної частини рішення речення: «сторони не проживають однією сім`єю з 2017 року та не ведуть спільного господарства, тому даний шлюб існує лише формально та суперечить інтересам позивача та відповідача» та замінити його на наступне: «сторони не проживають однією сім`єю з липня 2021 року та не ведуть спільного господарства, тому даний шлюб існує лише формально», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не доведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що звертаючись з позовними вимогами, позивач вказала на те, що однією сім`єю сторони не проживають з 2017 року. Саме цю обставину було встановлено і в оскаржуваному рішенні. Встановлення такої обставини справи не відповідає дійсності та не є предметом заявленого позову, проте встановлює фактичні обставини, які можуть бути використані з урахуванням ст. 82 ЦПК України.

Вказує, що як вбачається з матеріалів справи, сторони мають спільну дитину, ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Весь цей час, як до народження дитини, так і після її народження, сторони проживали однією сім`єю, спільно виховували дитину, вели спільне господарство. В період з 01.06.2019 року по 30.06.2020 року відповідач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується заявою про надання відпустки та наказом №10 від 27.06.2019 року. Вказане свідчить про те, що між сторонами були наявні сімейні відносини, які фактично не припинились у 2017 році. Сімейні відносини тривали фактично до липня 2021 року.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду змінити, виключити з мотивувальної частини рішення речення: «сторони не проживають однією сім`єю з 2017 року та не ведуть спільного господарства, та замінити його «сторони не проживають однією сім`єю з липня 2021 року».

Позивач ОСОБА_2 визнала доводи апеляційної скарги обґрунтованими та пояснила, що під час складання позовної заяви було допущено технічну помилку, яка полягає в неправильному зазначені року фактично припинених шлюбних стосунків з відповідачем, на яку вона уваги при поданні позову не звернула. Позивач зазначила, що вони не проживають однією сім`єю з березня 2021 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 14 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що у книзі реєстрації шлюбів 14 вересня 2013 року зроблений відповідний актовий запис № 1876.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 21 червня 2018 року (а.с.13).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_2 посилалась на те, що фактичні шлюбні відносини між ними на даний момент припинені, сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства з 2017 року, а тому відносини між ними не можуть бути поновлені. Подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, та збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача та відповідача.

02.03.2023 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, та зазначив, що позов підтримує в повному обсязі.

02.03.2023 року позивач ОСОБА_2 також подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення суду за відсутності сторін та задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що сімейне життя із відповідачем не склалось. Сторони не проживають однією сім`єю з 2017 року та не ведуть спільного господарства, тому даний шлюб існує лише формально та суперечить інтересам позивача та відповідача.

Посилаючись на викладене, суд виходив з того, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Однак погодитись у повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції неможливо, враховуючи наступне.

Частиною третьою статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За змістом п. 11 Постанови, у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу , зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем дійсно зазначено, що сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства з 2017 року.

Разом з тим, в матеріалах справи наявне свідоцтво серії НОМЕР_1 про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , батьками якої зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , видане 21 червня 2018 року Печерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2956

Крім того, як вбачається з доданої до апеляційної скарги копії наказу ФОП ОСОБА_5 за № 10 від 27 червня 2019 року, ОСОБА_1 , інженеру з ремонту комп`ютерної техніки, було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на строк з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач доводи апеляційної скарги відповідача визнала та зазначала, що під час складання позовної заяви було допущено технічну помилку, яка полягає в неправильному зазначенні обставини щодо року фактично припинених шлюбних стосунків з відповідачем, та пояснила, що сторони не проживають однією сім`єю з березня 2021 року.

Відповідно до абз. 2 ч.4 ст. 364 ЦПК України, визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, встановлений в оскаржуваному рішенні суду час припинення шлюбних стосунків між сторонами не підтверджується матеріалами справи та суперечить поясненням позивача, які надані в суді апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів цієї обставини матеріали справи не містять і судом в оскаржуваному рішенні не наведено, а тому обставину про час припинення шлюбних стосунків між сторонами, яка зазначена у рішенні суду, - неможливо вважати встановленою.

Враховуючи, що відповідно до ст.112 СК України предметом доказування у справах про розірвання шлюбу є обставини про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, і зазначені обставини суд встановив, то колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання на час припинення шлюбних стосунків у 2017 році, оскільки така обставина судом достовірно не встановлена.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, у зв`язку з чим рішення необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення встановлення обставини про те, що сторони не підтримують шлюбних відносин з 2017 року, оскільки сторони в судовому засіданні підтвердили, що не підтримують шлюбних стосунків з 2021 року.

Згідно з ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 липня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Немировська О.В.