Справа № 148/1474/21
Провадження №2/148/27/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Григоренко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

встановив:

В серпні 2021 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що уклала шлюб з відповідачем 19.04.2001. В шлюбі, який тривав 20 років, ними спільно придбано 38/100 частин житлового будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 , та розміщений на земельній ділянці, площею 0,0404 га, кадастровий номер №:01:003:0103 і земельній ділянці, площею 0,0156 га., кадастровий номер №:01:003:0104. Також ними придбано автомобіль марки Renault Kangoo, 2006 року випуску.

38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 придбано на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ВРР № 606868 від 31.03.2012, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . При укладенні вказаного договору вона надала свою згоду, як дружина покупця, на придбання частини будинку, що відображено у п. 13 договору. Будинок придбано за 90 000,00 грн.

Спільним автомобілем марки Renault Kangoo, 2006 року випуску користується відповідач та його середню ринкову вартість можливо оцінити близько в 92 000,00 грн. Позивачка ОСОБА_1 просить визнати вказане майно об`єктами спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони придбані в період шлюбу з ОСОБА_2 , та розподілити вказане майно між ними, визнавши за нею право власності на 19/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною плошею 81,9 кв.м, житловою площею 42,7 кв. м., розміщений на земельних ділянках, площею 0,0404 га., кадастровий номер №:01:003:0103 та площею 0,0156 га., кадастровий номер №:01.003:0104, та право власності на 1/2 частину автомобіля марки Renault Kangoo, 2006 року випуску.

29.10.2021 адвокат Кравець В.А. в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в натурі. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 04.10.2021 рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі №148/1473/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 19.04.2001. Від шлюбу у подружжя є спільні діти: повнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка та її спільні з відповідачем діти проживають за межами України з 2017 року, а саме в м. Тирасполь. За час шлюбу подружжя за спільні кошти набуто наступне майно: 38/100 житлового будинку АДРЕСА_1 , вартість якого складає 90 000 грн. Даний будинок оформлено на відповідача, він же в ньому і проживає; легковий автомобіль RENAULT д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, вартістю 90000 грн., який знаходиться в користуванні ОСОБА_2 ; торговий причіп вартістю 3000 доларів США, що станом на 28.10.2021 еквівалентно 79 113 грн., який використовувався у професійній діяльності та знаходиться у користуванні ОСОБА_1 ; споруджена мала архітектурна форма (торговий кіоск) на земельній ділянці АДРЕСА_2 , яку взято в оренду строком на 49 років з повною виплатою орендної плати на весь період за спільні кошти подружжя, який до припинення ФОП у 2017 року, використовувався відповідачкою у професійній діяльності, вартість якого складає 92159,98 грн. (а.с. 72-74 Т.1).

У зв`язку з тим, що вказане майно подружжя є неподільними речами, ОСОБА_2 фактично користується 38/100 частиною житлового будинку, розташованим по АДРЕСА_1 та легковим автомобілем RENAULT, д.н.з. НОМЕР_1 , а відповідач ОСОБА_1 - торговельним причепом, та малою архітектурною формою (торговим кіоском) представник ОСОБА_2 просить в порядку поділу майна в натурі виділити ОСОБА_2 38/100 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 вартістю 90 000 грн. та легковий автомобіль RENAULT д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, вартістю 90 000 грн., на загальну суму 180 000 грн. а ОСОБА_1 виділити торговельний причеп, придбаний подружжям за 3 000 доларі в США, що за курсом НБУ станом на 28.10.2021 складає 79 113 грн. та малу архітектурну форму (торговий кіоск), розташований на земельній ділянці АДРЕСА_2 , вартістю 92159,98 грн., на загальну суму 171 272, 92 грн. З метою дотримання принципу рівності часток подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці часток у сумі 4 363,51 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2021 вказані вище позови об`єднано в одне провадження.

Адвокатом Дунаєвим І.Б. в інтересах позивачки-відповідачки ОСОБА_1 15.12.2021 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому позов ОСОБА_2 не визнається та просить в його задоволенні відмовити (а.с. 118-119 Т.1).

04.07.2022 року у справі за клопотанням позивачки-відповідачки ОСОБА_1 призначено будівельно-технічну та автотоварознавчу експертизи.

Після проведення експертиз та визначення ринкової вартості спірного майна станом на час розгляду справи, адвокат Дунаєв І.Б. в інтересах позивачки-відповідачки ОСОБА_1 28.12.2022 звернувся до суду з заявою в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій змінив одну із вимог та просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію 1/2 частини ринкової вартості автомобіля Renault Kangoo, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 в сумі 76 840 грн. 05 коп., з посиланням на те, що автомобіль є неподільною річчю. Інші вимоги підтримує без змін (а.с. 90-91 Т.2).

20.12.2022 адвокат Кравець В.А. в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з заявою в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій змінила позовні вимоги та просила визнати за кожним із подружжя по частці без реального поділу наступного майна: 38/100 житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 ; легкового автомобіля RENAULT, д.н.з. НОМЕР_1 , причіпу "Автобан" VT2130 ТУ УЗ.2-5:2011 (VIN: НОМЕР_3 ) (а.с. 80-81 Т.2).

11.10.2023 адвокат Кравець В.А. в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з заявою в порядку ст. 49 ЦПК України, згідно якої змінила позовні вимоги та зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу в рівних частках (по ) між подружжям 38/100 житлового будинку АДРЕСА_1 , визнаються; відмовляється від позовної вимоги щодо поділу між сторонамии причіпу "Автобан" VT2130 ТУ УЗ.2-5:2011 (VIN: НОМЕР_3 ) та просить виділити у власність ОСОБА_1 легковий автомобілем RENAULT, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску і стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 даного автомобіля у розмірі 76840,05 грн. (а.с. 202 Т.2).

В судовому засіданні представник відповідача-позивача адвокат Кравець В.А. підтримала відмову від вимоги щодо поділу між сторонами причіпу "Автобан" VT2130 (VIN: НОМЕР_3 ) та вказана відмова прийнята судом, про що постановлена відповідна ухвала.

В судовому засіданні представник позивачки-відповідачки, адвокат Дунаєв І.Б., змінені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві про зміну вимог (а.с. 90-91 Т.2) та просив задовольнити їх в повному обсязі. Проти позову ОСОБА_2 заперечив. Зазначив, що спірний автомобіль має бути виділено саме відповідачу-позивачу з компенсацією вартості 1/2 даного автомобіля його довірительці в сумі 76 840, 05 грн., оскільки саме останньою позов доведено в цій частині. Так, саме за клопотанням ОСОБА_1 у справі проведено будівельну та автотоварознавчу експертизи, згідно яких визначено ринкову варість спірного майна. Саме експертиза дала змогу визначити вартість 1/2 частини автомобіля. Відповідачем-позивачем для визначення вартості автомобіля та доведення позову в цій частині необхідних дій вчинено не було, належних доказів не надано. Крім того, спірний автомобіль марки Renault модель Kangoo, 2006 року випуску, зареєстрований за відповідачем - позивачем ОСОБА_2 , та саме ним постійно використовувався, тому посилання представника відповідача-позивача на те, що авто її довірителем не використовується протягом останнього року, не може бути підставою для задоволення їх позову. Не заперечує факту перебування у спільній власності сторін 38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Також просив розподілити судові витрати між сторонами.

В судовому засіданні представник відповідача-позивача ОСОБА_2 , адвокат Кравець В.А. підтримала змінені позовні вимоги ОСОБА_2 . Зазначила, що позов ОСОБА_1 ними визнається в тому, що дійсно кожному із сторін на лежить по 1/2 частині 38/100 житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому просить поділити вказане майно, визнавши за сторонами по 1/2 частці 38/100 вказаного будинку, що становить по 19/100 частин. Зазначила, що автомобіль Renault модель Kangoo, 2006 року випуску, також є спільною власністю сторін. Але її довіритель більше року проживає з сином у Швейцарії та вказаним автомобілем не користується. Тому просила виділити вказаний автомобіль у власність ОСОБА_1 та стягнути з неї грошову компенсацію у розмірі 76840,05 грн. замість частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власноті на даний автомобіль.Також зазначила, що вважає необгрунтованими розмір витрат на правову допомогу, які просить стягнути позивачка-відповідачка. Просила зменшити розмір таких витрат, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю даної справи.

Вислухавши пояснення представників позивача-відповідача та відповідача-позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого повторно, судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано Тульчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинськомй районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 19.06.2001, про що зроблено актовий запис № 26 (а.с. 5 т.1).

Даний шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.10.2021 (а.с. 91, 92 т.1 ).

З копії договору купівлі-продажу частини будинку ВРР № 606868, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєсті за №1-700, судом встановлено, що 31.03.2012 ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив 38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , який розміщено на земельній ділянці, площею 0,0404 га, кадастровий номер №:01:003:0103 та земельній ділянці площею 0,0156 га, кадастровий номер №:01:003:0104, які не приватизовані. З п.13 договору вбачається, що договір укладається за згодою іншого з подружжя ОСОБА_1 (а.с. 11 Т.1).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру правочинів № 11168763 від 31.03.2012 вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в Державному реєстрі правочинів (а.с. 15 Т.1).

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №34846048 від 17.07.2012 право власності на 38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору-купівлі-продажу ВРР № 606868 від 31.03.2012, посвідченого Тульчинською державною нотаріальною конторою №1-700 (а.с. 16 т.1).

Відповідно до копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1 , за вказаною адресою знаходяться: житловий будинок, веранди, тамбури, сараї , гаражі, погріби та нежитлове приміщення. Власник даного будинку ОСОБА_2 (а.с. 12-14 т.1).

Як вбачається із копії довідки КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 02.08.2012 №1157-341т, згідно договору-купівлі-продажу на будинок, посвідченого 31.03.2012 Тульчинською державною нотаріальною конторою №1-700, ОСОБА_2 купив, а ОСОБА_3 продав 38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , житлова площа 42,7 кв. м. (а.с. 18 зв. бік т.1).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , судом встановлено, що право власності на транспортний засіб марки Renault Kangoo, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 зареєстровано за є ОСОБА_2 16.06.2006 на підставі довідки-рахунку НОМЕР_7 від 15.06.2006 (а.с. 232 т. 1 ).

Вказане вище підтверджується також відповіддю начальника ТСЦ №0544 про те, що транспортний засіб марки Renault Kangoo, 2006 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2 , дата реєстрації 16.06.2006 (а.с. 58 т. 2).

Згідно висновку експерта №28ЕІ-10/2022 від 13.10.2022 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість транспортного засобу марки Renault Kangoo, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 станом на дату проведення експертизи складає 153680,10 грн.(а.с. 210-214 т.1)

Відповідно до висновку експерта № 677 від 24.10.2022 за результатами проведення судової оціночно будівельної експертизи ринкова вартість житлового будинку літ. «А» з прибудовами, загальною площею 81, 9 кв. м, господарських будівель і споруд, що становить 38/100 часток домовоління АДРЕСА_1 станом на час проведення дослідження визначена з порівняльним підходом, без урахування вартості земельного компонента складає 832594 грн. (а.с. 1-9 т.2).

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить із такого.

Так, ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення ст. 61 СК вказує на те, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Аналогічне положення закріплене у ст. 325 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 «у ст. 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК. У ч.1 ст.70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Такі правові позиції викладені також у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження №61-15462св18.

Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У даній справі жодна із сторін не оспорювала принципу рівності часток подружжя у майні, будь-яких доказів на підтвердження існування підстав для відступу від рівності часток суду не надано.

Крім того, кожна із сторін просила поділити належні їм спільні 38/100 будинку АДРЕСА_1 , визнавши за ними по 1/2 ідеальні частці, що складає 19/100 частини будинку без поділу в натурі.

Тому, виходячи із загального принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд доходить висновку про обгрунтованість позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині поділу даного майна та вважає, що за сторонами в порядку поділу слід визнати право власності на 19/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за кожним, що відповідає 1/2 ідеальній частці 38/100 спільно належної їм частини спірного будинку.

Що стосується вимог сторін про розподіл між ними легкового автомобіля RENAULT Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, а саме того, кому із них має бути виділено автомобіль, а кому присуджена грошова компенсація 1/2 його вартості, оскільки кожна зі сторін бажає та надала свою згоду на присудження їй такої компенсації, то суд виходить із такого.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Відповідно до ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Оскільки спірний автомобіль є неподільним майном, то його поділ в натурі є технічно неможливим.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СКУ та ст. 372 ЦКУ. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При цьому, статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд доходить висновку, що спірний автомобіль підлягає виділу саме відповідачу -позивачу ОСОБА_2 з компенсацією 1/2 його вартості позивачці-відповідачці ОСОБА_1 в розмірі 76840 грн. 05 коп., оскільки остання, крім того, що надала свою згоду на таку компенсацію, належними доказами довела суду розмір такої компенсації. Саме за її клопотанням судом призначена автотоварознавча експертизи, яка проведена після оплати її ОСОБА_1 . Згідно висновку експертизи встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу марки Renault Kangoo, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 станом на дату проведення експертизи складає 153680,10 грн. При цьому відповідачем - позивачем вартості спірного транспортного засобу в суді не доведено, лише в першій своїй позовній заяві без посилання на жодні докази зазначено, що його вартість становить 90 000 грн., однак просив компенсувати йому саме 76840,05 грн., виходячи із ринкової вартості, встановленої експертом станом на час розгляду справи. Також судом враховується той факт, що право власності на автомобіль RENAULT Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, зареєстровано саме за ОСОБА_2 . Переєстрація права власності на позивачку - відповідачку ОСОБА_1 , на думку суду, створить лише додаткові витрати для сторін. Доводи представника відповідача-позивача, адвоката Кравець В.А. про те, що її довіритель не користується вказаним автомобілем, на переконання суду, безпідставні, адже як зазначила вона в судовому засіданні, він не користується автомобілем лише протягом останнього року, коли переїхав до сина в Швейцарію, а до цього часу автомобіль знаходився в користуванні саме ОСОБА_2 , так як позивачка-відповідачка проживає за кордоном ще з 2017 року, чого сторонами не заперечено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_2 в частині поділу транспортного засобу задоволенню не підлягає а позов ОСОБА_1 в цій частині слід задовольнити.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_2 - частковому задоволенню.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено, на її користь з відповідача-позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом в сумі 4931,37 грн., судовий збір за забезпечення позову в сумі 536,80 грн. 8 650 грн. за проведення експертизи (а.с. 1, 30, 204 т.1, 60 а, 60 б, 163 т.2). Також на її користь з відповідача-позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22 000 грн.

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 суду надано копію договору про надання правової допомоги №30/2021 від 20.07.2021, предметом якого є надання адвокатом Дунаєвим І.Б. правничої допомоги ОСОБА_1 з метою представництва її інтересів по справі про розподіл спільного майна подружжя, згідно якого гонорар становить 22000 грн. (а.с. 21 т. 1). Також в матеріалах справи наявний ордер серії ВН №176790 від 20.07.2021, виданий адвокатом Дунаєвим І.Б. на надання правової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 31 т. 1) та №20/07 від 20.07.2021 на підтвердження отримання адвокатом та здійснення позивачем - відповідачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 22 000 грн. (а.с. 22 ч. 2).

Суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , як про те просила представник відповідача-позивача, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частина 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

На переконання суду, розмір витрат, які понесла ОСОБА_1 у звязку з розглядом справи є обгрунтованим та співмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, в тому числі реального часу, витраченого на представництво інтересів клієнта в суді, обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, ціну позову і значення справи для сторін. Так, розгляд справи здійснювався з у загальному провадженні, дана справа перебувала в провадженні суду протягом тривалого часу з 2021 року, адвокатом були надані консультації ОСОБА_1 , підготовано позовну заяву, клопотання про витребування доказів, призначення експертизи, клопотання про забезпечення позову, він брав участь у судових засіданнях, під час розгляду справи стороною позивача - відповідача не вчинялися дії, що призвели до затягування розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Стороною відповідача-позивача ОСОБА_2 не доведено належними та допустиммими доказами неспівмірність витрат позивачки-відповідачки на правничу допомогу.

Відповідачем-позивачем ОСОБА_2 у звязку з розглядом справи також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн., які документально підтверджені. Зокрема, договором про надання правничої допомоги б/н від 28.10.2021, предметом якого є надання адвокатом Кравець В.А. правничої допомоги ОСОБА_2 щодо поділу майна подружжя, згідно якого гонорар становить 6000 грн. (а.с. 95, 96 т.1); ордером серії АВ №1021204 від 28.10.2021, виданим адвокатом Кравець В.А. на надання правничої допомоги ОСОБА_2 (а.с. 98 т. 1); квитанцією до прибуткового ордера №01 від 28.102021 на підтвердження отримання адвокатом та здійснення відповідачем-позивачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 6 000 грн.(а.с. 97 т.1).

Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме одна із вимог задоволена, а інша - залишена без задоволення, суд вважає, що пропорційно до задоволених вимог з позивачки-відповідачки ОСОБА_1 на його користь слід стягнути 3000 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 61, 69-71 СК України, ст. 256, 261, 267, 372, 319, 325, 368, 372 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-82 , 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 19/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , який розміщено на земельній ділянці, площею 0,0404 га, кадастровий номер № :01:003:0103 та земельній ділянці площею 0,0156 га, кадастровий номер № :01:003:0104.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_9 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Renault модель Kangoo, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_10 в розмірі 76 840, 05 грн. (сімдесят шість тисяч вісімсот сорок гривень п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4931,37 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовними вимогами, 536,80 грн. судового збору за забезпечення позову; 8 650 грн. за проведення експертизи та 22000 грн. витрат на правову допомогу.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 19/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено та підписано 04.01.2024.

Суддя Л.А. Штифурко