Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/649/23

Провадження № 2/126/363/2023

"18" липня 2023 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму в розмірі 100 000 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 15.06.2021, а також суму інфляції у розмірі 32271,99 грн. за несвоєчасне повернення грошових коштів за розпискою від 15.06.2021.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15.06.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг кошти в сумі 100 000грн, які зобов`язався повернути до 01.12.2022, про що написав розписку відповідного змісту від 15.06.2021. Також в розписці відповідач зазначив, що в разі не повернення вказаної суми зобов`язується сплачувати по 10 % кожного місяця.

Однак станом на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідач грошові кошти за розпискою від 15.06.2021 не повернув, що є порушенням та невиконанням умов договору. ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 щодо належного виконання останнім зобов`язання за розпискою від 15.06.2021, однак це не дало жодного результату. 01.03.2023 на адресу ОСОБА_2 було направлено досудову претензію з вимогою протягом 10 календарних днів, з дня отримання даної досудової претензії, повернути грошові кошти за розпискою від 15.06.2021. Жодної відповіді на досудову претензію отримано не було, тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача, адвокат Покоєвич А.О., надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути позов у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 15.06.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 грн., які останній зобов`язувався повернути ОСОБА_1 до 01.12.2022. Позичені кошти були передані ОСОБА_2 під час укладення договору позики, про що відповідач написав розписку.

Оригінал розписки від 15.06.2021 був оглянутий в судовому засіданні та приєднаний до матеріалів справи.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст. 1049 ЦК України).

Судом встановлено, що позикодавець ОСОБА_1 виконав умови договору позики від 15.06.2021 та передав грошові кошти позичальнику ОСОБА_2 , який, в порушення взятих на себе зобов`язань, борг 01.12.2022 не повернув, про що свідчить наявність у позивача боргового документа, який ним надано суду.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки станом на день розгляду даної справи борг за договором позики від 15.06.2021 року відповідач позивачеві не повернув, тому сума боргу підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог частини 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальна сума боргу ОСОБА_2 за розпискою від 15.06.2021 року складає 132271,99 грн., з них: 100 000 грн. - основний борг, 32271,99 грн. - інфляційні за період з 15.06.2021 по 31.01.2023.

Дана сума встановлена судом на підставі наявних у справі доказів. Суд звертає увагу, що відповідачем вказаний розрахунок жодним чином не спростований.

За правилами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд розподіляє судові витрати по справі згідно із ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Проаналізувавши надані позивачем докази в підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката, а саме:ордер про надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання правової допомоги; договір про надання правової допомоги від 27.02.2023; розрахунку правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 27.02.2023; квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 27.02.2023 суд дійшов висновку про обґрунтованість понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката по цій справі в контексті складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесений судовий збір у розмірі 1322,71 грн.

Керуючись ст.ст. 625, 629, 1046, 1947, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу , задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 15.06.2021, а також суму інфляції у розмірі 32271,99 (тридцять дві тисячі двісті сімдесят одна грн. 99 коп) грн. за несвоєчасне повернення грошових коштів за розпискою від 15.06.2021.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1322,71 (одна тисяча триста двадцять дві грн. 71 коп) грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя В. І. Губко