Справа № 946/305/20
Провадження № 2/946/1343/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,

представника позивача - Пиреу Є.В.,

представника відповідача - Петрова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судових витрат та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про виселення та стягнення судових витрат (а. с. 3), заявою від 24.02.2022 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,0395 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та садовим будинком, що знаходиться за цією ж адресою (а.с. 81). 18.05.2022 року ОСОБА_1 подала клопотання про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат в сумі 5000 грн. (а.с. 88). 02.08.2022 року представник ОСОБА_1 подала заяву про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та усунення перешкод в користуванні майном (а.с. 109). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2022 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_2 з дачного будинку АДРЕСА_2 та зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,0395 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та садовим будинком, який розташований за цією ж адресою була залишена без розгляду.

01.09.2020 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом (а.с. 43) про вселення ОСОБА_2 в садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні садовим будинком та надати ключі від садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 5 840 грн. 80 коп., мотивуючи тим, що 21.08.2020 року він приїхав до свого житла і побачив, що його колишня дружина замурувала вхідні двері в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , через які ОСОБА_2 проходив до своєї кімнати. Будівельні матеріали в формі житлового будинку, в якому проживали позивач та відповідач мають два входи. Через один вхід ОСОБА_2 входив до кімнати, де окремо проживав, а через інший вхід входила колишня жінка ОСОБА_1 . На теперішній час ОСОБА_2 не може попасти до свого житла, вимушений шукати притулок у знайомих осіб. Недобудований садовий будинок є єдиним житлом для ОСОБА_2 , при цьому ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 2005 року сумісно проживали за адресою: АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_3 народилась дитина - ОСОБА_4 . Подружжя ОСОБА_3 на земельній ділянці разом будували садовий будинок, який не прийнятий в експлуатацію і не зареєстрований у встановленому порядку. ОСОБА_1 не заперечує, що її колишній чоловік проживав в недобудованому садовому будинку, але перешкоджає проживанню в цьому житлі колишньому чоловіку ОСОБА_2 , який також є власником будівельних матеріалів, які використовувалися в будівництві. Таким чином, ОСОБА_2 має право вселитися в недобудований садовий будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Також, ОСОБА_2 просить стягнути судові витрати в сумі 5840 грн. 80 коп., які складаються з судового збору - 841 грн., складання зустрічного позову - 2500 грн., складання відзиву - 2500 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., заперечував проти задоволення зустрічного позову мотивуючи тим, що ОСОБА_1 не перешкоджає ОСОБА_2 у користуванні житлом, при цьому він у даний час знаходиться за кордоном, позивачем не надано доказів, що на період укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.2005 року та набуття права власності на земельну ділянку за державним актом сторони проживали разом та вели спільне господарство, також не надано доказів, що садовий будинок був побудований за спільні кошти під час спільного проживання. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 намагався неодноразово примиритися, і на початку 2010 року ОСОБА_1 надала йому другий шанс, однак, спільне життя так і не склалося з винної поведінки ОСОБА_2 . Оскільки стосунки між сторонами погіршувалися, 30.08.2014 року ОСОБА_2 вступив в члени садового товариства № 13 і йому була надана земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок, який облаштований для проживання, має опалення, воду, світло, заборгованостей по сплаті комунальних платежів та членських внесків немає. Після повернення із заробітків у серпні 2018 року, коли відповідачки не було вдома ОСОБА_2 самовільно змінивши замки, заселився до будинку та зайняв кімнату дочки, облаштувавши окремий вхід. ОСОБА_2 зловживав алкогольними напоями, постійно виражався на адресу відповідачки нецензурною лайкою, погрожував та бив її, був притягнутий до адміністративної відповідальності за домашнє насильство. Для вселення ОСОБА_2 відсутні законні підстави, оскільки він не є членом сім`ї, не зареєстрований за цією адресою, своїми систематичними порушеннями правил співжиття зробив неможливим для інших проживання з ним в одному житлі, також має свій садовий будинок, придатний для проживання, а також може проживати за адресою свого місця реєстрації в АДРЕСА_4 . Крім цього, ОСОБА_2 не було надано доказів на підтвердження судових витрат.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., підтримав зустрічний позов з мотивів викладених у ньому, також представник ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що в у вересні 2020 року ОСОБА_2 виїхав за кордон і в даний час працює у Польщі і не може повернутися, так як ОСОБА_1 21.08.2020 року замурувала вхід і він не може потрапити до будинку, цей будинок вони будували разом із ОСОБА_1 у 2004 - 2005 роках. ОСОБА_2 має інший садовий будинок, але він не придатний для проживання.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. від 06.02.2020 року було відкрите провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2021 року, цивільну справу розподілено та передано судді Присакар О.Я.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакар О.Я. від 19.10.2021 року цивільна справа була прийнята до свого провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2021 року був прийнятий зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2022 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_2 з дачного будинку АДРЕСА_2 та зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,0395 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та садовим будинком, який розташований за цією ж адресою була залишена без розгляду.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2022 року підготовче провадження по справі було закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та витребуваних справ, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною третьою статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частини друга, четверта статті 3 СК України).

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 14.04.2004 року був розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22.02.2003 року Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 01(а.с. 8).

Від даного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 23.09.2003 року зроблено відповідний запис № 20 (а.с. 9).

Після розірвання шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 07.05.2008 року зроблено відповідний запис № 340 (а.с. 10).

05.05.2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі -продажу земельної ділянки площею 0, 400 га., за адресою: АДРЕСА_5 , сторони домовились нотаріально посвідчити цей договір у нотаріуса до 05.06.2005 року (а.с. 11), при цьому до суду нотаріально посвідчений договір не було надано.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 631385 від 19.11.2009 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0, 0395 га, розташованої у садівницькому товаристві АДРЕСА_5 (а.с. 12).

На підставі акту обстеження в натурі земельної ділянки у садівницькому товаристві № 13, ділянка № НОМЕР_1 у місті Ізмаїлі від 02.02.2009 року, на земельній ділянці площею 0, 0395 га, розташований житловий будинок, який належить ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до довідки ОГ «Товариство садоводів-любителів № 13» від 17.10.2020 року № 93 на земельній ділянці № НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , розташований житловий будинок, який не зданий в експлуатацію (а.с. 104).

Згідно довідки про склад сім`ї від 21.05.2022 року, виданої головою правління ОГ «Товариство садоводів-любителів № 13», до складу сім`ї ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_7 , входять: син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 111).

Згідно довідки про реєстрацію переважного місця знаходження № 44 від 12.05.2022 року, ОСОБА_1 зареєстрована за юридичною адресою Ізмаїльського відділення КУ «Одеського обласного центру обліку бездомних громадян»: м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 19-а (а.с. 113).

Відповідно до даних паспорту ОСОБА_2 , він зареєстрований в АДРЕСА_4 (а.с. 115).

Згідно відповіді відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 , зареєстрований 05.09.1996 року: Одеська область, Кілійський район, с. Дмитрівка (а.с. 27).

Таким чином, ОСОБА_2 з 05.09.1996 року зберігав за собою право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки ОГ «Товариство садоводів-любителів № 13» № 127 від 11.0.2022 року, ОСОБА_2 являється членом товариства садоводів-любителів № НОМЕР_2 і має дачну ділянку № НОМЕР_3 , площею 400 кв.м., на якій розташований садовий будинок, в якому є світло (а.с. 112).

ОСОБА_2 не було надано доказів, що садовий будинок, розташований в товаристві садоводів-любителів АДРЕСА_8 на дачній ділянці № НОМЕР_3 не пристосований для проживання.

Таким чином, ОСОБА_2 має інше житло і садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 не є його єдиним житлом.

Згідно відповіді головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25.01.2022 року, ОСОБА_2 перетинав державний кордон України: 06.07.2019 року - виїзд; 02.09.2019 року - в`їзд; 11.10.2019 року - виїзд; 22.12.2019 року - в`їзд; 05.02.2020 року - виїзд; 20.08.2020 року - в`їзд; 12.09.2020 - виїзд (а.с. 96).

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 не заперечував обставину, що ОСОБА_2 виїхав у вересні 2020 року до Польщі, де перебуває до теперішнього часу.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2019 року було встановлено, що 23.12.2018 року о 23-00 ОСОБА_2 знаходячись у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання вчинив сварку та виражався грубою нецензурною лайкою на адресу своєї дружини та сина, чим вчинив психологічне та фізичне насильство в сім`ї. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП (а.с. 66).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_2 , через незначний час після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб, потім вирішили придбати дачу і в цій дачі ОСОБА_2 виділили одну кімнату, яка мала окремий вхід. Свідок зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 конфліктували з 2016 року. Влітку 2020 року або 2021 року ОСОБА_1 замурувала цей вхід і ОСОБА_2 не зміг потрапити до будинку, після цього ОСОБА_2 поїхав до матері в с. Дмитрівка Кілійського району і проживав там деякий час. ОСОБА_2 має інший садовий будинок, де розташована майстерня, кухня там відсутня. ОСОБА_2 поїхав за кордон у серпні - вересні 2020 року і перебуває там до теперішнього часу.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що є сусідкою по садовим будинкам із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у неї садовий будинок АДРЕСА_9 , при цьому вона в садовому будинку не проживає постійно, а тільки приходить обробляти город. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали садовий будинок, друга дитина народилась вже там, садовий будинок вони будували разом, в ньому є кухня, ванна. Окремий вхід до будинку, вона не бачила, в останній раз була в гостях у Муту в 2019 році і в останні спілкувалась з ОСОБА_2 у 2019 році.

Таким чином, з показів свідків та письмових доказів вбачається, що садовий будинок будувався після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якій було розірвано на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 14.04.2004 року.

В судовому засіданні представники сторін не заперечували ту обставину, що ОСОБА_2 вселився до садового будинку АДРЕСА_2 , вже після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З рішення Кілійського районного суду Одеської області від 14.04.2004 року вбачається, що ОСОБА_1 з кінця 2003 року була змушена піти проживати з дитиною до своїх батьків. 11.04.2004 року ОСОБА_2 прийшов до неї до дому і побив ОСОБА_1 та її батьків (а.с. 8).

ОСОБА_2 та його представником не було надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

Тобто, ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу, вселився до садового будинку АДРЕСА_2 не як член сім`ї ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_2 вселившись до садового будинку за згодою ОСОБА_1 набув право користування чужим майном або право користування (сервітуту), яке регулюються нормами ЦК України, главами 30, 32, а не право користування житлом на правах члена сім`ї власника.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо, зокрема, нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Пункт 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України встановлює, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

У постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц, а також потсановах Верховного Суду: від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Оскільки підставою для встановлення особистого сервітуту був факт вселення ОСОБА_2 до садового будинку за згодою ОСОБА_1 , то факт не ведення спільного господарства між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , тривале не проживання ОСОБА_2 у садовому будинку, тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту.

ОСОБА_2 та його представником не було надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 є співвласником садового будинку (будівельних матеріалів).

Лише показаннями свідка ОСОБА_9 , що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом будували садовий будинок, за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт, що ОСОБА_2 є співвласником садового будинку (будівельних матеріалів).

Тому враховуючи, що у спірних правовідносинах, права ОСОБА_1 , як власниці садового будинку, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та з урахуванням дотримання балансу між захистом права власності ОСОБА_1 та захистом права ОСОБА_2 , як колишнього користувача садового будинку, суд вважає, що відсутні правові підстави для вселення ОСОБА_2 у спірний садовий будинок.

Крім цього, суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 з 05.09.1996 року зберігав за собою право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_4 та має дачну ділянку № НОМЕР_3 , площею 400 кв.м., на якій розташований садовий будинок, в якому є світло, тобто має інше житло.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення ОСОБА_2 в садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні садовим будинком та надати ключі від садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , не підлягають задоволенню вимоги про стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 5 840 грн. 80 коп.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

На підтвердження надання правничої допомоги ОСОБА_1 , представником була надана угода № 42 про надання правової допомоги від 05.01.2022 року та квитанція до прибуткового касового ордера № 2 від 05.01.2022 року на суму 5000 грн.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду, у справі № 910/12876/19, звернула увагу на те, що при зверненні з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатом повинно бути надано детальний опис витраченого часу на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо).

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Інформація, яка міститься в акті приймання-передачі виконаних робіт, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Також, відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Проте, всупереч вищезазначеному, представником ОСОБА_1 не було надано суду достатніх доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.) та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) про вселення ОСОБА_2 в садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні садовим будинком та надати ключі від садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 5 840 грн. 80 коп. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.07.2023 року.

Суддя: О.Я.Присакар