Справа № 130/2317/21
Провадження № 22-ц/801/1128/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 рокуСправа № 130/2317/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Ковальчук А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Кметюк Світлана Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації,

Рішення ухвалила суддя Грушковська Л. Ю.

Рішення ухвалено у відсутності учасників справи у м. Жмеринка

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2023 року,

Встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила витребувати у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту серія ЯД №389127 з кадастровим номером :04:003:0010, площею 4,5209 га., яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області та скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А., за індексним номером 25636876 від 28 жовтня 2015 року. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на підставі державного акту серії ЯД № 389127 належить земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:0010, площею 4,5209 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. В 2014 році вона уклала договір оренди землі з ТОВ «Агротал» терміном на 5 років. Позивач ОСОБА_1 . Нещодавно вона дізналася, що обробіток її земельної ділянки здійснює ТОВ «Поділля Агропродукт». При цьому жодних договорів з відповідачем щодо передачі йому в оренду земельних ділянок позивач не підписувала, згоду на обробіток не надавала. Право оренди земельної ділянки зареєстроване за ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі договору б/н від 15 вересня 2015 року та додаткової угоди б/н від 25 червня 2018 року. Право оренди за договором, а також додаткова угода б/н від 25 червня 2018 року були зареєстровані приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А. Позивач ОСОБА_1 стверджує, що угод або додаткових угод з ТОВ «Поділля Агропродукт» не підписувала, а також не бажала продовжувати договір з ТОВ «Агротал». На її думку підписи з боку ОСОБА_1 є підробленими з метою незаконного використання належної позивачу земельної ділянки понад строк встановлений первинним договором з ТОВ «Агротал».

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 березня 2023 року позов задоволено.

Витребувано у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого не законного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту серія ЯД №389127 з кадастровим номером :04:003:0010, площею 4,5209 га., яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А. за індексним номером 25636876 від 28 жовтня 2015 року.

Стягнуто з ТОВ "Поділля Агропродукт" на користь ОСОБА_1 суму судового збору 1816,00 грн та витрати за проведення експертизи в сумі 5663,10 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ "Поділля Агропродукт" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що із рішенням суду не погоджується і вважає його необґрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на думку відповідача експертами при встановленні справжності підписів проігноровано чисельні суттєві збіжні ознаки у досліджуваному підписі у порівнянні зі зразками підпису, у зв`язку з чим зроблено оціночне судження щодо стійкості встановлених розбіжних почеркових ознак у порівнюваних об`єктах. Тому, відповідач вважає, що експертний висновок № 6310/6311/22-21 від 28 листопада 2022 року є необґрунтованим, таким, що викликає сумніви в його правильності та взагалі вказує на упередженість експертів, які приймали участь у його складанні. Натомість судом беззаперечно враховано в якості доказу висновок почеркознавчої експертизи та взагалі не прийнято до уваги представлені з боку відповідача заперечення з приводу необґрунтованості висновків цієї експертизи, що вказує на однобічний розгляд справи та неправильне дослідження і оцінку доказів.

Позивач і треті особи не скористалися своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ТОВ «Поділля Агропродукт», представник третьої особи ТОВ «Агротал» і третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 і її представник адвокат Якименко К. В. у судове засідання не з`явилися, при цьому адвокат подав клопотання у якому просить проводити розгляд справи без його участі, вказує, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Разом з апеляційною скаргою ТОВ «Поділля Агропродукт» подало заяву, в якій просить викликати в судове засідання для надання усних пояснень експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо експертного висновку технічної та почеркознавчої експертизи № 6310/6311/22-21 від 28 листопада 2022 року.

Згідно з ч. 5 ст. 102 ЦПК України, суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

Починаючи з 14 грудня 2022 року (коли висновок експерта надійшов до суду першої інстанції) та до 27 березня 2023 року (ухвалення оскаржуваного рішення), відповідач з клопотанням про виклик експертів для надання ними пояснень щодо висновку технічної та почеркознавчої експертизи №6310/6311/22-21 від 28 листопада 2022 року до суду першої інстанції не звертався.

Звернувшись із таким клопотанням до апеляційного суду, відповідач не зазначив причин неподання ним такого клопотання до суду першої інстанції та не обґрунтував наявність у нього незалежних від нього причин неможливості подання цього клопотання до суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про виклик в судове засідання експертів Лозінської А. В. та Мельник Л. Ю., оскільки наведені в клопотанні підстави для виклику експертів фактично зводяться до незгоди сторони із наданим ними висновком.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на підставі державного акта серії ЯД № 389127 площею 4,5209 га, з кадастровим номером :04:003:0010, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а. с. 12 т. 1).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А. зареєстровано право оренди за договором і додаткова угода. Індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 25636876 від 28 жовтня 2015 року (а. с. 13 т. 1).

Відповідно висновку експертів Вінницького відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України №6310/6311/22-21 від 28 листопада 2022 року підпис від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді від 25 червня 2018 року, укладеній між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді від 25 червня 2018 року, укладеній між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 175-180, т. 1).

Також по справі встановлено, що 15 червня 2015 року власник земельної ділянки ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Агротал» договір оренди спірної земельної ділянки; строк дії договору 7 років (пункти 1, 2, 3) (а. с. 56-59 т. 1).

Згідно Витягу з Державного рєеєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, договір оренди землі згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25636876, зареєстрований 28 жовтня 2015 року (а. с. 61-62 т. 1).

25 червня 2018 року орендодавець ОСОБА_1 , орендар ТОВ «Агротал» і новий орендар ТОВ «Поділля Агропродукт» уклали додаткову угоду № б/н (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі № б/н від 15 червня 2015 року, за умовами якої зі згоди орендодавця (яка виражається шляхом підписання даної угоди) орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки орендаря, передбачені у договорі оренди (п. 9); строк дії договору продовжується на 7, сплив якого починається з моменту підписання сторонами даної угоди (п. 12.3) (а. с. 63 т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що договір є не укладеним, у зв`язку з чим він не підлягав державній реєстрації, а реєстрація цього договору порушує право позивача ОСОБА_1 на вільне використання земельної ділянки власником якої вона є, тому державна реєстрація цього договору підлягає скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає не правильним.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Частиною першою статті 93 ЗК України та статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким є Закон України «Про оренду землі».

Аналогічне положення закріплено й у статті 13 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга і четверта статті 207 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц зроблено висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зазначено: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що договір, який не укладено, не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма, що кореспондується із частинами 2 і 3 статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими».

Як встановлено по справі, відповідно до висновку технічної та почеркознавчої експертизи № 6310/6311/22-21 від 28 листопада 2022 року, підпис від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді від 25 червня 2018 року, укладеній між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із доведеності ОСОБА_1 позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Поділля Агропродукт» зазначає, що висновок № 6310/6311/22-21 від 28 листопада 2022 року є необґрунтованим та таким, що викликає сумніви в його правильності й вказує на упередженість експертів, які приймали участь у його складанні.

Роблячи такі висновки відповідач ТОВ «Поділля Агропродукт» повністю відтворює в апеляційній скарзі зміст поданої до суду першої інстанції рецензії № 05/Р/23 від 26 січня 2023 року, складеної кандидатом юридичних наук Бондар М. Є., на висновок експертів Вінницького відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України Лозінської А. В. та Мельник Л. Ю. № 6310/6311/22-21 від 28 листопада 2022 року.

Процедура проведення та оформлення результатів рецензування висновків судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, а також проєктів висновків фахівців, які мають намір отримати кваліфікацію судового експерта, визначений Порядком проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 03 лютого 2020 року № 335/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2020 року за № 131/34414.

Згідно з пунктами 2, 3 розділу І вказаного Порядку, метою рецензування висновків судових експертів є вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків. Рецензування не проводиться з метою спростування чи підтвердження висновків. Підставою для рецензування висновків судових експертів, проєктів висновків (далі - висновки) є договір або план щодо підготовки (стажування) фахівця, який має намір отримати (підтвердити) кваліфікацію судового експерта.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку, рецензування висновків проводять співробітники науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, які мають кваліфікацію судового експерта з тієї експертної спеціальності, за якою складено поданий на рецензування висновок, та не менше ніж трирічний стаж експертної роботи.

У той же час, рецензія експерта - кандидата юридичних наук Бондар М. Є. від 26 січня 2023 року не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки всупереч наведеним положенням Порядку підставою для рецензування висновку почеркознавчої експертизи № 6310/6311/22-21 від 28 листопада 2022 року стало звернення директора ТОВ «Поділля Агропродукт».

Крім того, рецензію підготовлено особою, яка не є працівником державної спеціалізованої установи.

Колегія суддів вважає, що рецензія не є тим доказом в розумінні закону, який спростовує висновок експертизи, оскільки процедура рецензування висновків експертів не має за мету вплинути на його оцінку в судовому процесі, і не проводиться з метою спростування чи підтвердження висновків судових експертів.

Інститут рецензування висновків судових експертів є інструментом внутрішньої процедури перевірки якості та обґрунтованості висновків, що подаються з метою отримання та підтвердження кваліфікації судового експерта. Як вказано вище, метою рецензування висновків судових експертів є «вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків».

Таким чином, процедура рецензування висновків експертів не має за мету вплинути на його оцінку в судовому процесі, а Порядок не передбачає обов`язкового надання рецензії на висновок експерта на розгляд суду чи інших учасників судового процесу.

Апеляційний суд враховує, що судові експерти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проводили почеркознавчу експертизу та надали за результатами її проведення висновок № 6310/6311/22-21, були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, передбачену статтями 384, 385 КК України.

Висновок експертів № 6310/6311/22-21 від 28 листопада 2022 року має форму категоричного висновку і не містить висновку про неможливість вирішити питання, які поставлені перед експертом.

Судова експертиза є основним засобом доказування, який сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справи. Забезпечується він основними принципами судово-експертної діяльності, що полягають у законності, незалежності, об`єктивності й повноті дослідження та гарантуються Законом України «Про судову експертизу» і процесуальним законодавством України.

А тому підстави не брати до уваги висновок за результатами проведення почеркознавчої експертизи в суду першої інстанції були відсутні.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновок експертів чи доводили наявність орендних відносин із позивачем, відповідачем не надано. Клопотання про призначення повторної експертизи ТОВ «Поділля Агропродукт» в апеляційній інстанції не заявляло.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16 (провадження № 14-499цс19), у спорі що виник з подібних правовідносин, вказано, що «враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок».

Такі висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду висловленій у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 705/2400/19 та постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 700/722/17.

З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що встановивши, що ОСОБА_1 не підписувала додаткову угоду до договору оренди, тобто, не виявляла свою волю до вчинення даного правочину, суд першої інстанції не помилився, вказавши, що така угода є неукладеною. Проте, на вказані вище висновки Верховного Суду суд першої інстанції уваги не звернув, чим допустив порушення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, а тому рішення підлягає скасуванню.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) наголошено на тому, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки: «При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець посилається саме на норму права, що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах. Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду належним та ефективним способом захисту прав позивача ОСОБА_1 буде усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом її повернення, а тому саме така вимога підлягає до задоволення.

Крім того, у даній справі відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А. за індексним номером 25636876 від 28 жовтня 2015 року, оскільки судове рішення про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення вже є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди землі.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2022 року у справі № 144/1346/21, від 05 квітня 2023 року у справі № 125/788/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 138/3665/21.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням встановлених по справі обставин та вимог цивільного процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Позивач звернулася з позовом, в якому заявила одну вимогу немайнового характеру і одну вимогу майнового характеру та сплатила судовий збір за подачу позову 1816,00 грн. (по 908,00 грн. за кожну вимогу).

Апеляційним судом скасовується рішення суду першої інстанції, ухвалюється нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про задоволення однієї позовної вимоги.

Отже, перерозподілу підлягає судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подачу позовної заяви.

Таким чином, із ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції.

Крім того, звернувшись до суду апеляційної інстанції, ТОВ «Поділля Агропродукт» сплатило 2724,00 грн. судового збору, із яких по 1362,00 грн. за кожну із вимог немайнового характеру.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, то судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Поділля Агропродукт» у розмірі 1362,00 грн. за одну із двох вимог, яка підлягає до задоволення.

Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, слід зазначити наступне.

Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 10 травня 2023 року було стягнуто з ТОВ "Поділля Агропродукт" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 10 000,00 грн., що складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката, яке втрачає силу, згідно роз`яснень, наданих у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, в тому, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

З огляду на це і те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення та із застосуванням вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний змінити розподіл судових витрат.

Отже, з урахуванням часткового задоволення однієї із двох позовних вимог, апеляційний суд за правилом пропорційності, закріпленим у п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Поділля Агропродукт» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1362,00 грн.; із ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у сумі 5908,00 грн. (5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката + 908,00 грн. судового збору).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 березня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Кметюк Світлана Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 4,5209 га, кадастровим номером :04:003:0010, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом повернення земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», право оренди за яким зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В задоволенні позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А. за індексним номером 25636876 від 28 жовтня 2015 року, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Поділля Агропродукт» 1362,00 грн. судових витрат.

Стягнути з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 5908,00 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун