Справа № 357/7387/23
Провадження № 2/357/2219/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року представник Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги в розмірі 58 836,55 грн., суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 9071,73 грн., 3% річних в сумі 3312,06 грн. та судові витрати в розмірі 2 684,00грн.

В обґрунтування позову було вказано, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я відповідача ОСОБА_1 , за період з 01.03.2017 року по 01.04.2023 року рахується заборгованість за надані позивачем послуги в розмірі 58 836,55 грн. В добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги не виконуються.

Ухвалою суду від 23.06.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено до розгляду (а.с. 27).

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, 17.07.2023 року подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

18.07.2023 року представник позивача подала суду заяву про зменшення позовних вимог, оскільки станом на 18.07.2023 року відповідач сплатив суму заборгованості за теплову енергію, просила стягнути з відповідача на свою користь суму на яку збільшилась заборгованость внаслідок інфляційних процесів в розмірі 9071,73 грн., 3% річних в сумі 3312,06 грн. та судові витрати в розмірі 2 684,00грн.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті подав заяву про визнання позову, просив розгляд справи проводити у його відсутності, при постановленні рішення просив урахувати положення ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Відповідач надав докази в підтвердження оплати 17.07.2023 року коштів в рахунок погашення заборгованості за надані послуги з опалення в розмірі 59 500 грн., шляхом перерахування коштів на банківський рахунок КП БМР «Білоцерківтепломережа».

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов в новій редакції підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» по квартирі по АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 рахувалася заборгованість за послуги постачання теплової енергії перед КП БМР «Білоцерківтепломережа», за період з 01.01.2017 року по 01.04.2023 року, в сумі 58 836,55 грн., що слідує з розрахункового листа абонента, наданого позивачем, а також, розрахунку суми на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 9071,73 грн., 3% річних в сумі 3312,06 грн. за період з 01.01.2017 року по 23.02.2023 року.

Відповідно відповіді № 122153 від 21.06.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач зареєстрований за адресою: по АДРЕСА_2 (а.с.26).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача направлялася претензія про наявність заборгованості з вимогою сплатити її до 05.04.2023 року, яка залишилася без задоволення (а.с.10).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2016 року (а.с.11).

Матеріали справи містять квитанцію від 17.07.2023 року про сплату відповідачем заборгованості на рахунок позивача в сумі 59500 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно частини першої статті 9 даного Закону - споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року (в редакції постанови КМУ № 1022 від 08.09.2021 року) фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Пунктом 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. (п.36,37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

Станом на час розгляду даної справи судом відповідач сплатив суму заборгованості за теплову енергію.

З квитанції про оплату АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 17.07.2023, вбачається, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за надані послуги з опалення в розмірі 59 500,00 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 9071,73 грн., 3% річних в сумі 3312,06 грн. за період з 01.01.2017 року по 23.02.2023 року, оскільки має місце прострочення відповідачем грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі №127/15672/16, зазначено, що статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем правомірно проведено розрахунок сум, згідно з положеннями ст. 625 ЦК України, за період з 01.01.2017 року по 23.02.2022 року.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині інфляціних витрат та 3 % річних є такими, що підлягають до задоволення, позивач провів правомірне нарахування сум згідно ст. 625 ЦК України, а тому підлягає до стягнення сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в період з 01.01.2017р. по 23.02.2022 р., в розмірі 9071 грн.73 коп., три відсотки річних - 3312 грн.06 коп.

Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Так, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач сплатив судовий збір в розмірі 2684,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 5427 від 16.03.2023 року (а.с.20).

За таких обставин, враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті погасив основну суму боргу, визнав позовні вимоги в іншій частині позовних вимог, суд вважає за необхідне повернути комунальному підприємству Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» із спеціального фонду Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1342 грн.00 коп., а іншу частину судового збору в розмірі 1342 грн.00 коп. стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81,141, 223, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Комунального підприємства «Білоцерківтепломережа» // заборгованість в розмірі 12 383 грн.79 коп., з яких: сума, що виникла внаслідок інфляційних процесів - 9071 грн.73 коп., три відсотки річних в сумі 3312 грн.06 коп. та судові витрати у справі в розмірі 1342 грн.00 коп.

Повернути Комунальному підприємству «Білоцерківтепломережа» // з державного бюджету 50 відсотків судового збору із загальної сплаченої суми 2684,00 грн., зокрема, суму 1342 грн.00 коп. (одна тисяча триста сорок дві гривні, 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.07.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола