Справа № 946/4545/23
Провадження № 2/946/2632/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Адамова А.С.,

за участю: секретаря судового засідання - Тюміної О.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком та відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав для проживання її з батьком у зв`язку з самостійним вихованням дитини без участі матері, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив: визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; відібрати неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері - ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, для проживання її з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області між сторонами по справі був зареєстрований шлюб, про що здійснений актовий запис №746. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт батьківства підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19.10.2019 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 11.10.2014 року зроблено відповідний запис за №1485. Оскільки шлюбні відносини між сторонами не склалися, то рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2019 року по цивільній справі №500/2442/19 шлюб був розірваний. З часу розірвання шлюбу дитина, як і було зазначено в відповідному рішенні суду, проживала разом з матір`ю. Мати дитини переїхала на постійне місце проживання до м. Одеса, та не маючи власного житла орендувала квартиру. Оскільки вона не мала постійної та стабільної роботи, то позивач за цим позовом сплачував за власні кошти як орендував житло та і робив витрати за утримання дитини, роблячи це добровільно та виходячи передусім з інтересів дитини. Проте починаючи з 2021 року, виходячи з того, житловий та матеріальний стан відповідача (матері дитини) не покращився, дитина по домовленості між батьками стала постійно мешкати разом з батьком по місцю його реєстрації та фактичного проживання та знаходиться виключно на його матеріальному утриманні. З метою правової визначеності вказаних фактичних правовідносин між сторонами за цим позовом 12.04.2022 року був укладений та нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, зареєстрований в реєстрі за №819. Зокрема, цим договором було визначено місце проживання дитини разом з батьком, визначено місце навчання дитини в початковій школі №4 в м. Ізмаїл, а також визначений порядок здійснення батьківських прав та права та обов`язки батьків щодо їх участі в вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні. Проте, даний договір з боку матері не виконується, оскільки вона будучи зайнята весь час спробами влаштувати своє особисте життя, пошуками постійної роботи та стабільної належної заробітної плати, фактично самоусунулась від участі в вихованні дитини, участі в її духовному та фізичному розвитку, звівши все спілкування з нею до рідких контактів по телефону. При тому, що незважаючи на введений в країні військовий стан, проїзд з м. Одеси, де вона проживає, до м. Ізмаїл, де проживає дитина разом з батьком, все ж можливий. Тобто, відповідач, як мати дитини, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дочки: не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не приймає зі свого боку участі в матеріальному забезпеченні дитини, медичному догляді, лікуванні тощо; не сприяє наданню своїй дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей та засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток як складові виховання. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини. В той же час позивач за цим позовом - батько дитини - самостійно займається її вихованням, будучи успішним підприємцем та отримуючи стабільний та високий дохід, забезпечує її матеріально, піклується про стан її здоров`я, займається її розвитком та виявляє інтерес до їх внутрішнього світу. Так, дитина три рази на тиждень відвідує заняття по танцям «Придунав`є», кілька разів на тиждень займається плаванням в сімейному центрі відпочинку Dream Life, двічі на тиждень відвідує заняття по ліпленню, додатково за шкільних занять дитина відвідує додаткові заняття у вчителя в приватному порядку. Крім того, батько дитини має своє благоустроєне просторе житло, в якому створені належні умови для проживання дитини та їх розвитку. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали б на її виховання та розвиток.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, проте його представник надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, надав висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, щоОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 12.11.2011, актовий запис № 746, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

Від шлюбу у них народилася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1485, зроблений 11 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2019 року по справі № 500/2442/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з матір`ю в орендованій квартирі в м. Одеса. У зв`язку з відсутністю у матері дитини стабільного доходу, батько, ОСОБА_1 , сплачував кошти за орендоване житло та утримував доньку. У 2021 році між батьками було складено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Зокрема, цим договором було визначено порядок здійснення батьківських прав та обов`язків щодо участі батьків у вихованні дитини та її матеріального забезпечення. Наразі даний договір мати не виконує, вона самоусунулася від участі у вихованні дитини, її духовному та фізичному розвитку. Належним чином не виконує батьківські обов`язки, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, обмежилася лише телефонними дзвінками.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 13.01.2023, ОСОБА_1 - підприємець, отримує стабільний високий дохід, забезпечує дитину матеріально.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14039266 від 27.03.2007, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Донька разом з батьком зареєстрована у даній квартирі. Відповідно до повного витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України серії ВР - 001143723, станом на 07.07.2023, ОСОБА_1 незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 542 від 21.06.2023, ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

ОСОБА_1 піклується про стан здоров`я доньки, займається її розвитком та виявляє інтерес до її внутрішнього світу, що підтверджується довідками з танцювального гуртка від 21.06.2023, оздоровчого центру «Дрім Лайф» № 3 від 20.06.2023; гуртка «Гончарство» від 21.06.2023; «Школи Ейдотехніки» від 21.06.2023.

Спеціалісти служби у справах дітей 13.07.2023 провели обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт обстеження. Було встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, умови проживання відповідають санітарно - гігієнічним вимогам. Дитина забезпечена всім необхідним, має окрему кімнату з усіма зручностями. З матір`ю спілкується у телефонному режимі.

Спеціалісти служби у справах дітей 14.07.2023 провели телефонну розмову з матір`ю дитини. ОСОБА_2 повідомила, що на даний час вона перебуває за кордоном. Вихованням доньки ОСОБА_3 вона не займається, дівчина перебуває на утриманні батька. На електронну адресу служби у справах дітей надійшла заява ОСОБА_2 про усвідомлення нею позовних вимог та погодження з ними.

Питання щодо надання висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було винесене на розгляд комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 11 від 18.07.2023. Члени комісії розглянули матеріали, які надійшли з Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, документи, підготовлені службою у справах дітей, та вирішили пропонувати органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надати висновок про можливість підтвердження фактичного місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на момент обстеження житлово-побутових умов) разом з батьком, ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за №04/21-796 від 24.07.2023, виходячи з інтересів малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись ст. ст. 19, 160, 161 Сімейного кодексу України, пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, відповідно до протоколу № 11 від 18.07.2023 засідання комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області вважає за можливе підтвердити фактичне місце проживання (на момент обстеження житлово-побутових умов) малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею 8 зазначеного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

При цьому суд повинен враховувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Згідно ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до cт.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 141 ч.2 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини.

Пунктами 4,5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з наведеного, матеріалів долучених до даної позовної заяви, відповідач, як мати, безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своєю неповнолітньою дитиною, не усвідомлює в повній мірі свого неналежного ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про фактичне зняття нею своїх обов`язків з виховання дитини та догляду за нею.

З огляду на викладене, суд вважає доцільним відібрання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - від матері - ОСОБА_2 , без позбавлення її батьківських прав, для проживання дитини із батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері, оскільки це є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

При цьому, суд зазначає, що відібрання дитини від її матері без позбавлення останньої батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідач - мати дитини, відповідно до ч.3 ст.170 СК України, не позбавлена можливості повернути їй дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд вважає за можливе позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком та відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав для проживання її з батьком у зв`язку з самостійним вихованням дитини без участі матері задовольнити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 30.06.2005 року; РНОКПП - НОМЕР_4 ; місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_6 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області від 12.12.2013 року; РНОКПП - НОМЕР_6 ; місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 ), третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (місце знаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, 62, код ЄДРПОУ - 26569223) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відібрати неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 без позбавлення її батьківських прав, для проживання її з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.С.Адамов