441/1845/21 2/441/41/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2023 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Яворської Н.І.

за участі секретаря судових засідань Цап І.М.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, приватного нотаріуса Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухи Марії Теодозіївни, ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про проведені електронні торги, недійсним свідоцтва про право власності витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

20.08.2021 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до Городоцького районного суду Львівської області з позовом до АТ «Альфа Банк», ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М., приватного нотаріуса Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухи М.Т., ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про проведені електронні торги, недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на іпотечне майно.

Просили - визнати виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за № 10067 від 27.06.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. таким, що не підлягає виконанню.

Визнати недійсними прилюдні торги за лотом 428763 від 24.07.2020 з реалізації житлового будинку загальною площею 75.5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

Протокол № 492761 проведення електронних торгів від 24.07.2020 виданого державним підприємством «Сетам».

Акт приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. від 06.08.2020 про реалізацію предмета іпотеки житлового будинку загальною площею 75.5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане приватним нотаріусом Муха М.Т. на ім`я ОСОБА_4 .

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 житловий будинок загальною площею 75.5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, стягнути процесуальні витрати з відповідачів на їх користь.

Позовну заяву обґрунтовують тим, що згідно договору кредиту № 600/02.02-09/141 від 17.08.2007 сторонами якого є Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , Банк надав йому кредит в розмірі 18000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, 17.08.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та майновим поручителем ОСОБА_2 , було укладено договір іпотеки, згідно з даним договором іпотеки ОСОБА_2 було надано в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок 75.5 м.кв, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно додаткового Договору про внесення змін до Іпотечного договору, 18.02.2013 внесено зміни до іпотечного договору щодо повернення кредиту в сумі 149 875.00 грн з кінцевим терміном погашення до 16.08.2017 та сплатою річних, установлених основним договором та у розмірі, що не перевищує 9.9 % річних.

27.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за № 10067, згідно якого звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок по АДРЕСА_1 .

25.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. було відкрито виконавче провадження на підставі означено виконавчого напису.

Згідно Протоколу проведення електронних торгів № 492761 від 24.07.2020 за наслідком організації та проведення торгів ДП «Сетам» вищевказаного нерухомого майна за стартовою ціною 70 100 грн., переможцем торгів є ОСОБА_4 , грошові кошти внесено на рахунок обліку депозитних сум, згідно акту приватного виконавця Баірової Н.М. від 05.08.2020 про реалізацію предмету іпотеки, підтверджено факт, що прилюдні торги відбулись.

27.03.2021 приватним нотаріусом Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. видано свідоцтво ОСОБА_4 про право власності на будинок по АДРЕСА_1 .

Вважають виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав: такий вчинено з порушенням вимог чинного на час вчинення напису законодавства і нотаріус не дотримався вимог ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14.

Ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської області від 25.08.2021 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення недоліків 15.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Від відповідачів приватного виконавця Баірової Н.М., ДП «Сетам», приватного нотаріуса Мухи М.Т., представника АТ «Альфа-Банк» надійшли відзиви із заявами про відмову позивачам у позові із застосуванням строків позовної давності.

03.12.2021 позивачі уточнили позовні вимоги і ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

За заявами позивачів підготовчі засідання відкладались.

Ухвалою суду від 21.11.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивачі просили розглядати справу у їх відсутності.

Представник позивачів - адвокат Судомляк І.К. просила проводити судове засідання у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю за обставин, викладених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог посилаючись на викладене у відзиві, також додала, що позивачі отримали постанову про відкриття виконавчого провадження 14.08.2018 про що є їх розписки, про виконавчий напис нотаріуса їм було відомо, знали про торги, ОСОБА_2 20.08.2020 знала, що будинок реалізований, з позовом про визнання електронних торгів недійсними звернулась через рік, проте для оскарження результатів електронних торгів встановлена спеціальна позовна давність три місяці. Торги були проведені за третім оголошенням, оскільки перший та другий рази не відбулись, вважає, що підстав для поновлення строків у позивачів немає.

Інші відповідачі просили розглядати справу у відсутності їх представників, в позові відмовити за пропуском строку позовної давності.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань суду не подав.

Згідно з ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що згідно договору кредиту № 600/02.02-09/141 від 17.08.2007 сторонами якого є АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , Банк надав останньому кредит в розмірі 18000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, 17.08.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та майновим поручителем ОСОБА_2 , було укладено договір іпотеки, згідно з даним договором іпотеки ОСОБА_2 було надано в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок площею 75.5 м.кв, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.36, 95-103).

Згідно копії заяви представника АТ «Альфа Банк» поданої приватному виконавцю 22.05.2020 про відкриття провадження вбачається, що таку було подано на виконання вимог ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі виконавчого напису за реєстровим номером 10067 вчиненого 27.06.2018, (справа 2-з/441/642/2021, а.69), 25.05.2020 відкрито виконавче провадження, копію постанови направлено боржникам, також прийнято постанову про арешт майна боржника на підставі Іпотечного договору, згідно якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку спірний будинок, з копію постанови отримала особисто ОСОБА_2 про що свідчить її підпис (т.1 а.с.41-60)

З долученого до матеріалів листа приватного виконавця від 17.06.2020 (т.1 а.с.61-65) видно, що ОСОБА_2 17.06.2020 було повідомлено про оцінку іпотечного будинку по АДРЕСА_1 , про реалізацію житлового будинку.

Згідно копії Протоколу 492761 проведення електронних торгів, торги відбулися 24.07.2020, учасником торгів є ОСОБА_4 , платіжним дорученням 06.08.2020 від реалізації іпотечного майна, за боржника ОСОБА_2 перераховано на рахунок стягувача АТ «Альфа-Банк» 56128 грн. 49 коп., 4572 грн. 14 коп. (т.1 а.с.76-81).

Акт про реалізацію предмета іпотеки свідчить про те, що переможцем електронних торгів була ОСОБА_4 , яка кошти в розмірі 66690.00 грн. внесла на депозитний рахунок Приватного виконавця Баірової Н.М. (т.1 а.с.82-84).

Постановою від 06.08.2020 з іпотечного майна, а саме будинку по АДРЕСА_1 , знято арешт.

30.04.2021 приватним нотаріусом Муха М.Т. на підставі всіх належно оформлених документів зареєстровано право власності на будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (т.1 а.с. 85-127).

Відповідно до ч.2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1, ч.4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом позову в даній справі є визнання виконавчого напису зареєстрованого у реєстрі за № 10067 від 27.06.2018 визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу електронних торгів акту приватного виконавця , витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування записів про державну реєстрацію права власності.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону).

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на зазначені висновки щодо застосування статей 35, 36, 37, 38 і 39 Закону, враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), сторони, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору .

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Даним правом скористався іпотеко держатель.

За змістом ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Враховуючи позицію позивачів, той факт, що вчинення виконавчого напису у 2018 році є незаконним та на підставі якого було вчинено правочин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими.

Відповідачами подано до суду заяви, які підтримано в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1 , про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.11.2019 у справі №914/3224/16 вказала, що якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, та частиною першою статті 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивачі, зокрема ОСОБА_2 у відповіді на відзив посилається на свій вік та гіпертонічний криз, проте доказів на підтвердження своїх покликань не надала, також поважності пропуску строку позовної давності не надав і ОСОБА_3 , майно після накладення арешту було передано під охорону ОСОБА_2 , обоє позивачі знали, що виконавче провадження відкрито саме на підставі виконавчого напису.

Однак суду не надано жодного доказу того, що позивачі не мали можливості звернутись до суду своєчасно.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Позивачі звернулися до суду з даним позовом 20.08.2021 тобто понад строки звернення до суду в межах встановленої загальної позовної давності. Належних та допустимих доказів поважності пропуску звернення до суду ними не надано, в матеріалах справи відсутні.

Наявність передбачених ст. 264 ЦК України підстав для переривання перебігу позовної давності щодо пред`явлення вказаного позову, які б дозволяли зробити висновок про дотримання при поданні позову встановленого законом строку позовної давності, не встановлено.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про нового набувача цього майна.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 в справі №186/599/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачі пропустили строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом щодо усіх заявлених вимог, що згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі за пропуском позивачем строку позовної давності.

Інші аргументи сторін не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже понесені судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачами.

Керуючись ст.ст. 10-18, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в задоволенні позову до Акціонерного товариства «Сенс Банк», ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, приватного нотаріуса Городоцького міського нотаріального округу Львівської області Мухи Марії Теодозіївни, ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про проведені електронні торги, недійсним свідоцтва про право власності витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.01.2024.

Суддя Яворська Н.І.