Ухвала

25 липня 2023 року

м. Київ

справа № 213/2486/21

провадження № 61-10229ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль» або товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що товариство є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відповідач є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . 10 березня 2021 року на адресу реєстрації відповідача по АДРЕСА_2 позивачем направлено два екземпляри Договору та лист з проханням у 20-денний термін підписати Договори, один з яких повернути на адресу АТ «Криворізька теплоцентраль». Відповідач отримав зазначене відправлення, однак не направив на адресу позивача ні підписаний примірник договору, ні зауважень щодо проекту договору.

Позивач зазначав, що відповідач не виконав свого обов`язку як споживача теплової енергії укласти відповідний договір з позивачем. Будинок АДРЕСА_1 є багатоповерховим житловим, опалення приміщення № 1 зазначеного будинку здійснюється через внутрішньо-будинкову систему опалення, а отже відповідач фактично отримував теплову енергію. Відповідач продовжував ухилятися від укладення договору на постачання теплової енергії, оплату за бездоговірне споживання теплової енергії не здійснює, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 11 жовтня 2013 року по 14 квітня 2021 року у сумі 112 527,41 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за безпідставно набуту теплову енергію задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за безпідставно набуту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_3 , у розмірі 112 527,41 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за теплову енергію у розмірі 40 634,09 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

АТ «Криворізька теплоцентраль» у липні 2023 року подало до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі 112 527,41 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

АТ «Криворізька теплоцентраль» у касаційній скарзі зазначило, що судове рішення може бути оскаржено у касаційному порядку, оскільки питання, порушене у скарзі, стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо забезпечення однакового застосування статті 257 та пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України.

На переконання заявника, суд апеляційної інстанції не забезпечив врахування правових висновків Верховного Суду, що призводить до різного застосування норм права.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Доводи заявника із посиланням на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики загалом стосуються неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 31 травня 2022 року у справі № 926/1812/21, від 22 червня 2022 року у справі № 916/1157/21.

Однак, зазначене рішення ухвалено у справі за інших фактичних обставини справи, зокрема у справах № 916/1157/21 та № 903/323/20 предметом перевірки відповідності рішень судів першої та апеляційної інстанцій нормам процесуального та матеріального права була правильність застосування пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України; у справі № 926/1812/21 про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку та скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ОСББ шляхом скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Верховний Суд перевіряв правильність застосування частини 1 статті 261 ЦК України.

За наведених обставин Верховний Суд констатує, що заявником не зазначено у чому полягає необхідність формування єдиної правозастосовчої практики відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведено прикладів неоднакового застосування Верховним Судом положень статті 257 та пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак