Справа № 128/257/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31.07.2023 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради про визначення частки померлого у праві спільної власності та визнання права власності в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом (в новій редакції), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на її майно. Згідно з заповітом, ОСОБА_2 усе своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого воно б не складалося, заповіла позивачці. До складу спадщини включається житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала та була зареєстрована по дату смерті матір позивача. Інші особи, які могли б претендувати на спадщину, відсутні. Зазначає, що заяву про прийняття спадщини подала лише вона, інформація про інших спадкоємців у нотаріальній конторі відсутня, а тому позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 .

Позивачка звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про спадщину. Проте постановою від 18.10.2022 № 1234/02-31, виданою державним нотаріусом Вінницької нотаріальної контори Когутницьким Є.В., їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця ОСОБА_2 у спільному майні. Так, вказаний житловий будинок належав позивачці та її матері, ОСОБА_2 , на праві спільної власності на підставі рішення Народного суду Вінницького району у справі № 2- 220/1976 від 29 березня 1976 року, яким було затверджено мирову угоду між матір`ю позивачки, ОСОБА_2 , та батьком позивачки, ОСОБА_3 , згідно з якою останній передав позивачці свою частку у житловому будинку, однак розмір часток в спільній власності на вказаний житловий будинок між колишнім подружжям не визначався, було лише зазначено перелік кімнат, які входять до частки кожного із співвласників. Провести розрахунок часток кожного співвласника є неможливим на даний час в зв`язку із смертю матері позивачки, як співвласниці даного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а право власності на житловий будинок, згідно відповіді КП «Вінницьке обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 та з 16.04.1975 зареєстровано за його попереднім співвласником - батьком позивачки, ОСОБА_3 , та згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2023, відомості про житловий будинок за вищевказаною адресою не внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Тобто перереєстрації житлового будинку на нових співвласників (позивачку та її матір ОСОБА_2 ) здійснено не було.

Разом з тим, позивач вказує, що чинним на дату прийняття вищезазначеного рішення Народного суду Вінницького району у справі № 2-220/1976 від 29.03.1976 законодавством УРСР виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації, а тому вона з матір`ю набули право власності на відповідні частки в спільному майні на підставі вищевказаного рішення суду, яке є правовстановлюючим документом.

Щодо визначення розміру частки в праві спільної власності, позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 357, ст. 370 ЦК України, а також п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зазначає про рівність часток кожного з співвласників.

За вказаних обставин позивач просить суд визнати, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на дату своєї смерті була власником 1/2 частки у праві спільної власності на вищевказаний житловий будинок, та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частки у вищезазначеному житловому будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на підставі рішення Народного суду Вінницького району від 29 березня 1976 року в справі № 2-220/1976 (з врахуванням поданого представником позивача клопотання про допущення помилки (описки) в позовних вимогах) (а.с. 40 - 46, 92 - 95).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.03.2023 за наслідком усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 77).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.05.2023 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 102).

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Представник позивача, адвокат Нечай М.В. попередньо подала суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника за наявними матеріалами справи (а.с. 82 - 84).

Представник відповідачав судове засідання не з`явився, однак подав заяву про здійснення розгляду справи без участі селищної ради, зазначивши, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с. 97).

Положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Батьками позивача ОСОБА_1 були ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу, згідно якого позивач змінила своє прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 (а.с. 24, 25).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в м. Київ, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(а.с. 54).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в смт Турбів Липовецького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 55).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, а саме: все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с. 56).

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.04.2021, заведено спадкову справу № 137/2021 у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі (а.с. 57).

Згідно копії довідки про надання інформації державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Березовської Л.М. від 22.07.2022 № 801/02-14, заяву про прийняття спадщина подала ОСОБА_1 . Відомостей про інших спадкоємців в нотаріальній конторі немає (а.с. 58).

Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого Вінницьким відокремленим підрозділом КП «ВООБТІ» станом на 19.09.2022 на замовлення ОСОБА_1 , будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в цілому складається з житлового будинку літера «А», прибудови літера «а», ганку, сараю літера «Б», погребу з шиєю літера «П», огорожі № 2, воріт № 3, хвіртки № 4 (а.с. 59 - 63).

Згідно копії рішення Народного суду Вінницького району від 29.03.1976, справа № 2-220/1976, затверджено мирову угоду, за якою ОСОБА_3 відмовляється від своєї частини будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , тобто належна йому частина будинку кімната 1-2, кухня 1-3, і передав їх на праві особистої власності своїй дочці ОСОБА_7 ОСОБА_2 виділяється на праві особистої власності з вищезгаданого будинковолодіння кімната 1-1, комора 2-2, веранда 2-1, погріб 3 (а.с. 64).

Відповідно до копії довідки Вінницького відокремленого підрозділу КП «ВООБТІ» № 13 від 03.06.2022, згідно матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи № 1720, станом на 31.12.2012, реєстрація права власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» не проводилась. Згідно матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи № 1720, станом на 31.12.2012, право власності на вище зазначений об`єкт нерухомості, 16.04.1975 року зареєстровано в цілому Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого виконавчим комітетом Вороновицької селищної Ради депутатів трудящих 16 квітня 1975 року на підставі рішення № 7 від 11 квітня 1975 року. Станом на 27.03.1975 Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» проведено технічну інвентаризацію зазначеного вище об`єкта нерухомості на підставі заяви від ОСОБА_2 (а.с. 65).

Згідно копії довідки Вороновицької селищної ради від 29.08.2022 № 179/02-29/22, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 1963 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 66).

Відповідно до копії довідки Вороновицької селищної ради від 27.10.2022 № 230/02-29/22, за будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 0, 15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка перебувала в користуванні ОСОБА_2 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 67).

Згідно копії довідки Вороновицької селищної ради від 27.10.2022 № 231/02-29/22, ОСОБА_2 була зареєстрована по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 68).

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2022 № 1234/02-31, державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницьким Є.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постанова мотивована тим, що у рішенні Народного суду Вінницького району, копія якого надана як документ, що посвідчує право власності померлої на частку спадкового будинку, не визначено розмір частки, яка перейшла у власність ОСОБА_2 . До того ж, з наданої довідки КП «ВООБТІ» вбачається, що право власності на цілий спадковий житловий будинок зареєстровано 16.04.1975 року за ОСОБА_3 . За ОСОБА_2 право на частку будинку зареєстровано не було (а.с. 69 - 70).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.02.2023, відомості про житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а.с. 73).

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині визнання, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на дату своєї смерті була власником 1/2 частки у праві спільної власності на житловий будинок, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021, справа № 570/997/19.

Так, заявляючи вказані позовні вимоги, позивачем не враховано, що в такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність ОСОБА_2 припинилася 17.01.2021, що свідчить про неможливість визначення її частки у праві спільної власності на спірний житловий будинок, тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому позивач не позбавлений права на захист своїх спадкових прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки даною позовною заявою такої вимоги не заявлено.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

В постанові ВС, постановленої у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 557/1209/16-ц від 10.10.2018, також зроблено правовий висновок про те, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права.

Судом встановлено, що в 1975 році право власності на спірний житловий будинок в цілому було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право особистої власності та в подальшому в судовому порядку здійснено його поділ як спільного майна подружжя, в ході якого ОСОБА_3 відмовився від своєї частини будинковолодіння і передав її на праві особистої власності своїй дочці ОСОБА_7 , що підтверджується рішенням Народного суду Вінницького району від 29.03.1976.

Згідно ст. 112 ЦК УРСР в редакції 1963 року, чинній на час набуття права власності на спірний житловий будинок, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно ст. 113 ЦК УРСР в редакції 1963 року, чинній на час набуття права власності на спірний житловий будинок, володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Не може бути встановлено такий порядок користування жилим будинком, при якому учаснику спільної часткової власності виділяються в користування тільки непридатні для проживання або підсобні приміщення (підвал, коридор, комора тощо). Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

Однак частки у праві спільної власності на будинок у вказаному рішенні суду визначено не було. В подальшому, в тому числі після прийняття в 2004 році Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державної реєстрації права власності на будинок проведено не було, отже позивачу разом з ОСОБА_2 будинок належав на праві спільної власності з виділенням в користування вказаних в рішенні приміщень кожному із співвласників, без визначення розміру часток кожного співвласника.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 у 1976 році на підставі відповідного рішення суду набула у власність частку в праві спільної власності на житловий будинок, розмір якої визначено не було, та оскільки для оформлення права власності позивач потребує визначення частки у праві спільної власності, та враховуючи виділені кожному співвласнику приміщення, суд вважає, що розмір частки кожного співвласника є рівним та становить 1/2 частку в праві спільної власності на спірне майно. При цьому, в зв`язку зі смертю іншого співвласника, захист прав позивача на набуту за рішенням суду від 29.03.1976 частку в праві спільної власності на житловий будинок можливий шляхом визнання за нею права власності на відповідну частку в праві спільної власності на спірне майно, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Тому позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку на підставі рішення Народного суду Вінницького району від 29.03.1976 підлягають задоволенню.

В зв`язку з відсутністю клопотання про розподіл судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 25, 372 ЦК України, ст.ст. 112, 113 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст. ст. 13, 19, 211, 247, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради про визначення частки померлого у праві спільної власності та визнання права власності в порядку спадкуваннязадовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літера «А», прибудови літера «а», ганку, сараю літера «Б», погребу з шиєю літера «П», огорожі № 2, воріт № 3, хвіртки № 4, на підставі рішення Народного суду Вінницького району від 29.03.1976, справа № 2-220/1976.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Вороновицька селищна рада, місцезнаходження: вул. Козацький шлях, 60, смт Вороновиця, Вінницький район поштовий індекс: 23252, .

Повний текст рішення складено 31.07.2023.

Суддя: