Дата документу 20.07.2023 Справа № 332/589/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 332/589/23

Провадження №22-ц/807/1367/23

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковська А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року, повний текст якого складено 08 травня 2023 року, в складі судді Ретинської Ю.І., у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 67519,85 грн. та судових витрат в сумі 2684,00 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 19.01.2018 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було підписано Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0550/980/018935997/1, на підставі якої Банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема електронну картку МС Gold, валюта UAН, відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Абзацом 4 Заяви-анкети визначено умови обслуговування Кредитної лінії. Зокрема, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку та Інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до Договору. На дату укладання Заяви-анкети розмір процентної ставки становить 36 % річних, розмір Пільгового періоду становить 0,01% річних.

Крім того, підписавши Заяву-Анкету відповідач безумовно прийняв пропозицію банку та погодився із тим, що Заява-Анкета разом із Правилами користування карткою, Інформаційним листком, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг/Кредитний договір.

Відповідно до п. 8.5 Правил користування карткою, за користування Кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку, а на дату укладання Кредитного договору розмір процентної ставки зазначений в Заяві-анкеті/Кредитному договорі. На виконання Заяви-анкети та Правил користування карткою, Банк свої зобов`язання щодо надання відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 25.12.2022 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ОТП Банк» становить суму у розмірі 67519,85 грн., що складає: 42287,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1618,15 грн. - заборгованість за відсотками; 15712,72 грн. - заборгованість за прострочене тіло кредиту; 7901,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 67519,85 грн., а також покласти на відповідача судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за Заявою-анкетою №0550/980/018935997/1 від 19 січня 2018 року станом на 25 грудня 2022 року у розмірі 43905,43 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1745,41 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін; а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «ОТП Банк» зазначає, що ОСОБА_1 , підписавши Заяву-анкету №0550/980/018935997/1 від 19 січня 2018 року зобов`язався щомісячно до кінця строку дії кожного платіжного періоду сплачувати мінімальний платіж, що включає в себе часткове погашення кредиту та % за користування цими коштами.

У випадку несплати мінімального платежу заборгованість, яка не погашена клієнтом в термін, установлений кредитним договором, переходить в прострочені боргові зобов`язання. В подальшому прострочені боргові зобов`язання додаються до мінімального платежу, який боржник має сплатити в наступному платіжному періоді.

ОСОБА_1 був ознайомлений із Заявою-анкетою, Договором, Правилами та Тарифами Банку, тому твердження суду першої інстанції про те, що відповідач не був ознайомлений з умовами кредитування є необґрунтованими.

Відповідач виконував умови договору та користувався кредитним лімітом понад 4 роки та не мав жодних заперечень щодо нарахованих відсотків, розміру мінімального обов`язкового платежу та припинив сплачувати заборгованість 28 лютого 2022 року, тобто після запровадження в Україні воєнного стану.

З 01 березня 2022 року у зв`язку з воєнним станом АТ «ОТП Банк» запровадив кредитні канікули за усіма кредитами фізичних осіб, які продовжив до 01 червня 2022 року включно. У цей період відповідачу не нараховувалися прострочена заборгованість за тілом кредиту та відсотками.

Щодо Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічний) та Правил користування карткою представник банку не погоджується із висновком суду першої інстанції, так як відповідно до умов Заяви-анкети вона є невід`ємною частиною Договору, Тарифів Банку, своїм підписом підтвердив, що особисто отримав свій примірник Заяви-анкети, Договору, Тарифів Банку; з умовами банку, які розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає та погоджується з їх положеннями.

22 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Борисенков В.С. направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року без змін.

У відзиві зазначається, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за прострочення тіла кредиту та сплати процентів за простроченими відсотками за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Заяві-анкеті відповідача від 19 січня 2018 року процентні ставки за прострочення тіла кредиту за простроченими відсотками не визначені. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток розумів ОСОБА_1 , ознайомився та погодився з ним, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до договору АТ «ОТП Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентних ставок за прострочення тіла кредиту за простроченими відсотками, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом Запорізьким апеляційним судом зазначеної апеляційної скарги позивача, очікує понести судові витрати на правову допомогу 7000,00 грн., у тому числі за вивчення матеріалів справи, апеляційної скарги, складання та подання відзиву на апеляційну скаргу 3000,00 грн., представлення інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції 4000,00 грн. (орієнтовно 2 судових засідання, гонорар за кожне 2000,00 грн.). Тому до або після ухвалення рішення за результатами розгляду апеляційної скарги позивача протягом п`яти днів буде подано докази, які підтверджують розмір витрат.

27 червня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, в якій представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Борисенков В.С. просить заяву задовольнити та стягнути з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції по справі №332/589/23 у розмірі 3000,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що 16 червня 2023 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Легес» було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого Адвокатське об`єднання зобов`язалося надати клієнту, а клієнт прийняти та оплатити правничу (правову) допомогу, пов`язану з оскарженням АТ «ОТП Банк» рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року в цивільній справі №332/589/23.

Відповідачем через свого представника було подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу «АТ ОТП Банк».

22 червня 2023 року між відповідачем та адвокатським об`єднанням «Легес» було підписано акт прийняття-передачі послуг, згідно якого Адвокатським об`єднанням надано Клієнту послуги правничої (правової) допомоги, а саме вивчено матеріали справи №332/589/23 та апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року, складено та подано до Запорізького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк», вартістю 3000,00 грн.

Надані послуги були сплачені відповідачем в повному обсязі 23 червня 2023 року у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується копією квитанції №ПН86958 від 23 червня 2023 року.

06 липня 2023 року до апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ «ОТП Банк» просило скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року в частині відмовлених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_1 на користь банку суму сплаченого судового збору в розмірі 4026,00 грн., відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу представника відповідача адвоката Борисенкова В.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що АТ «ОТП Банк» вважає його необґрунтованим та помилковим. Так, представник відповідача у відзиві не вказував жодних заперечень щодо отримання та ознайомлення відповідачем з Тарифами банку. Оскільки відповідач погоджується з тим, що зобов`язаний повернути позивачу суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками, то банк вважає, що він визнає заборгованість за прострочене тіло кредиту та заборгованість за простроченими відсотками в частині повернення нарахованих відсотків за кредит, які не було сплачено боржником в попередніх платіжних періодах. Фактично відповідач не погоджується з нарахуванням відсотків за прострочену заборгованість по кредитній лінії у розмірі 1201,55 грн. та відсотків за овердрафт у розмірі 83,34 грн., які нараховувалися відповідно до тарифів Банку з якими ОСОБА_1 був ознайомлений.

Судом першої інстанції помилково було визначено заборгованість за простроченим тілом кредиту як заборгованість за нарахованими відсотками за прострочену заборгованість по кредитній лінії та безпідставно було відмовлено у стягненні заборгованості за прострочене тіло кредиту у розмірі 15712,72 грн.

Також судом першої інстанції було неповною мірою встановлено, що включає в себе заборгованість за простроченими відсотками, а саме, що окрім нарахованих відсотків за прострочену заборгованість по кредитній лінії (1201,55 грн.), в цю суму включаються також і заборгованість за нарахованими відсотками за кредит, які не було сплачено боржником в попередніх платіжних періодах та заборгованість за овердрафт. Отже, суд безпідставно відмовив у стягненні всієї суми заборгованості за простроченими відсотками.

Щодо розміру витрат на правову допомогу представник позивача вважає, що зазначена сума 7000,00 грн. є значно завищеною та необґрунтованою. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, тому представник відповідача не надаватиме послуг, пов`язаних з участю в судових засіданнях. Представник позивача просив відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками.

Оскільки рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року не оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42287,28 грн. та відсотками у розмірі 1618,15 грн., апеляційним судом вказане рішення суду в цій частині не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За приписами ч 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за прострочене тіло кредиту та простроченими відсотками, виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у Заяві-анкеті, а Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та Додаток №2 до Договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток (особистих) Правила користування карткою не містять підпису позичальника, тому відсутні відомості, що саме з цими Правилами та Тарифами погодився позичальник на час підписання Заяви-анкети.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.01.2018 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було підписано Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» №0550/980/018935997/1, на підставі якої Банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема електронну картку МС Gold, валюта UAН, відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 56).

Відповідно до умов Заяви-анкети клієнт перед оформленням електронної платіжної картки підтвердив та погодився із всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, які є невід`ємною частиною даної заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» та розміщені на офіційному сайті.

У Заяві-анкеті визначено умови обслуговування Кредитної лінії, а саме за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку та Інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до Договору. На дату укладання Заяви-анкети розмір процентної ставки становить 36% річних, розмір Пільгового періоду становить 0,01% річних (а.с. 56).

У Заяві-анкеті зазначено, що вона є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, Інформаційного листка, Тарифів Банку, Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті Банку. Клієнт підтверджує, що Банк надав Клієнту в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством, що захищає права споживачів; Клієнт перед укладанням Договору ознайомлено з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання Кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладання Договору та отримання Кредиту на сприятливих для Клієнта умовах; з Договором, Правилами, Інформаційним листом, Тарифами Банку, Тарифним пакетом приватного банківського обслуговування (для РВ- Клієнтів), що розміщені на Офіційному сайті Банку, ознайомлений і згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; отримав свій примірник Заяви-анкети, Інформаційний листок та іншу документацію, на розсуд Банку, яка необхідна Клієнту для користування банківськими послугами (а.с. 56).

Разом із Заявоюанкетою Банком надано Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), затверджений наказом №308 від 02.10.2017, Додаток №2 до Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) Правила користування карткою (а.с. 58-70).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості станом на 25 грудня 2022 року у відповідача виникла прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 67519,85 грн., що складає: 42287,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1618,15 грн. - заборгованість за відсотками; 15712,72 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту - 15712,72 грн.; 7901,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 11-30).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не заперечував щодо існування заборгованості за тілом кредиту та відсоткам (а.с. 136).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у цьому випадку АТ «ОТП Банк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент, а саме споживач послуг банку, лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 грудня 2022 року, посилався на Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, розміщений на сайті банку, як невід`ємну частину спірного договору.

Договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, який є складовою частиною кредитного договору, розміщений на сайті банку, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: розмір процентної ставки, яка встановлюється клієнту за користування кредитною лінією та розмір пільгової процентної ставки за користування кредитною лінією впродовж пільгового періоду, із врахуванням типу картки, розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитної лінії, який є незмінним протягом строку дії кредитної лінії та не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, проценти нараховуються щодня до моменту повного фактичного повернення кредиту та сплачуються щомісячно у день сплати процентів на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, нараховані проценти списуються з карткового рахунку в останній день кожного індивідуального розрахункового циклу, нарахування та капіталізація процентів за користування кредитною лінією здійснюється в останній день кожного індивідуального розрахункового циклу, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до цього договору АТ «ОТП Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, розмірів і порядку їх нарахування, зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19 (провадження № 61-8855св20), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, що розміщений на офіційному сайті позивача неодноразово змінювався самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, відсутність у Заяві-анкеті домовленості сторін про сплату простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, наданий банком Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наданий позивачем Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо він не підписаний та не визнається позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, який містяться в матеріалах цієї справи, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 січня 2018 року шляхом підписання Заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно із пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що АТ «ОТП Банк» при укладенні договору з ОСОБА_1 дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням встановлених обставин справи, а саме в Заяві-анкеті позичальник не брав на себе зобов`язання зі сплати прострочених відсотків, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки, в неї входить тільки основний борг, в той час як прострочене тіло кредиту є сумою, яку позичальник не повернув.

У Заяві-анкеті позичальника від 19 січня 2018 року плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування. Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача прострочене тіло кредиту, а отже, суд першої інстанції правильно зазначив про безпідставність вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по його сплаті в Заяві-анкеті від 19 січня 2018 року, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 15 червня 2022 року у справі №313/181/21 (провадження № 61-20039св21).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, тягар доказування правомірності своїх вимог, у тому числі щодо стягнення простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків покладається на позивача.

Фактичні обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 15712,72 грн. та простроченими відсотками у розмірі 7901,70 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в Заяві-анкеті від 19 січня 2018 року, оскільки Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 15712,72 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7901,70 грн. в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині без змін. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржувалось.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Щодо вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу відповідача в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як встановлено з матеріалів справи, 16 червня 2023 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Легес» було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого Адвокатське об`єднання зобов`язалося надати клієнту, а клієнт прийняти та оплатити правничу (правову) допомогу, пов`язану з оскарженням АТ «ОТП Банк» рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року в цивільній справі №332/589/23.

Відповідно до Договору про надання послуг б/н від 16 червня 2023 року адвокат Борисенков В.С. зобов`язався надати Адвокатському об`єднанню «Легес» послуги, пов`язані з оскарженням АТ «ОТП Банк» рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року в цивільній справі №332/589/23.

22 червня 2023 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Борисенковим В.С. було подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк».

22 червня 2023 року між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Легес» було підписано акт прийняття-передачі послуг, згідно якого Адвокатським об`єднанням надано Клієнту послуги правничої (правової) допомоги, а саме вивчено матеріали справи №332/589/23 та апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року, складено та подано до Запорізького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк», вартістю 3000,00 грн.

Надані послуги були сплачені відповідачем в повному обсязі 23 червня 2023 року у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується копією квитанції №ПН86958 від 23 червня 2023 року.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що наявні підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

Отже, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з позивача.

Наведені в відповіді на відзив доводи апелянта зводяться до незгоди з розміром витрат на правову допомогу та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, а тому колегія суддів вважає їх неприйнятними.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правову допомогу у справі №332/589/23 у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 15712,72 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7901,70 грн. залишити без змін.

В іншій частині рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правову допомогу у справі №332/589/23 у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Текст постанови складений 20 липня 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова