П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2023 року м. Київ

Справа №761/3836/23

Провадження № 22-ц/824/8634/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони: позивач Національна академія внутрішніх справ,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва, постановлену у складі судді Усатової І.А. від 14 березня 2023 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного у м. Києві з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу пов`язаного з утриманням у навчальному закладі, у сумі 27 669,96 грн., а також встановленого індексу інфляції у сумі 2017,63 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 347,96 грн., а всього 98 681,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.08.2021 сторони уклали договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався протягом року з дня підписання договору сплатити 27 669,96 грн. (двадцять сім тисяч шістсот шістдесят дев`ять грн. 96 коп.) витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, однак договірні зобов`язання відповідач не виконав та всупереч умовам договору добровільно не відшкодував академії вказані витрати, які позивач просить стягнути з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Шевченківського районного суду у м. Києві від 06.02.2023 позовну заяву передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023 справу передано у провадження судді Усатової І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року відмовлено у відкритті провадження.

Роз`яснено позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Національною академію внутрішніх справ подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що суд першої інстанції не вірно застосував правову позицію, оскільки до вказаної правової позиції в порядку адміністративного судочинства здійснюється розгляд справ у разі невиконання договору підготовки фахівця особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби і дана правова позиція жодним чином не стосується спорів щодо невиконання зобов`язань за договором розстрочення а не у зв`язку з порушенням договору підготовки фахівця.

Крім цього, вказаний спір щодо невиконання зобов`язань за договором розстрочення не відноситься до спорів передбачених у статті 19 КАС України. Визначені КАС України ознаки публічно-правового спору відсутні у спорі про надання можливості розстрочення сплати суми відшкодування витрат, а тому вважає, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має вирішуватись за правилами ЦПК України.

Зазначив, що у даній справі предметом спору є невиконання відповідачем умов договору про розстрочення суми відшкодування витрат. Спір у даній справі випливає із договірних правовідносин, а договірні правовідносини між сторонами, регулюються ЦК України.

Судом першої інстанції не враховано, що спір щодо невиконання умов договору розстрочення не відноситься до категорії справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи сторони по справі в судове засідання не з?явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 30 серпня 2021 року між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 було укладено договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у Національній академії внутрішніх справ (а.с.9).

Згідно з пунктом 1.1 вказаного договору навчальний заклад надає особі розстрочку сплати суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у розмірі 27 669,96 грн. (двадцять сім тисяч шістсот шістдесят дев`ять грн. 96 коп.), а особа зобов`язується сплатити заборгованість протягом одного року з дня підписання цього договору (а.с.25).

За наданим Національною академією внутрішніх справ розрахунком станом на 30 січня 2023 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 30 035,55 грн., яка складається з: -27 669,96 грн. - вартість витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі; - 2017,63 грн. - встановлений індекс інфляції; -3 47,96 грн. - три відсотки річних від простроченої суми (а. с.8).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно зі статтею 47 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу. Призначення на посади курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, здійснюють керівники таких закладів.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону. Накази про зарахування поліцейських курсантами, слухачами денної форми навчання до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, є підставою для звільнення таких осіб зі штатних посад, які вони займають в органах (закладах, установах) поліції. Випускники вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, після закінчення навчання призначаються на посади в органах (закладах, установах) поліції наказами посадових осіб поліції, зазначених у статті 47 цього Закону. Перед вибуттям до нового місця служби поліцейський має здати посаду: здати всю службову документацію, спеціальні засоби, зброю, матеріальні цінності, закріплені за поліцейським, не пізніше ніж через місяць від дня одержання органом (закладом, установою) витягу з наказу про переміщення по службі. До зазначеного строку не зараховується час перебування поліцейського у відпустці, відрядженні, на лікарняному.

Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Поліцейські, у тому числі слухачі та курсанти вищих навчальних закладів із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, та які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах поліції.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно з пунктами 38 Порядку утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи. Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи. У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася. Особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів. Примірна форма договору затверджується МВС. Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису МВС.У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі - Національна академія внутрішніх справ, особа проходить державну службу особливого характеру, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві відповідно до статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Вказані правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-699апп18) та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18), постанові Верховного Суду судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2023 року у справі №357/8587/22, в яких спори також стосувалися стягнення витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ особи, яка в подальшому перебувала на публічній/державній службі, і суди дійшли висновку, що спір стосується проходження відповідачем публічної служби в органах внутрішніх справ і не пов`язаний з невиконанням ним умов цивільно-правової угоди, у зв`язку з чим зазначена категорія спору належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщозаява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України провадження у справі за позовом Національна академія внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Колегія суддів зауважує, що природа коштів, а саме обов`язок відповідача їх сплати на підставі договору про розстрочення суми відшкодування витрат, не змінює тієї обставини, що такі кошти стягуються, у зв`язку з проходженням державної служби особливого характеру, яка у відповідності до вимог закону відноситься до публічної служби. А як вказувалося вище, спір щодо проходження публічної служби вирішується судом в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір в цій справі стосується невиконання умов договору про розстрочення платежів з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи під час навчання у вищому навчальному закладі, тобто умов цивільно-правової угоди, у зв`язку з чим справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, не заслуговують на увагу та відхиляються судом, оскільки укладений 30 серпня 2021 року між сторонами договір визначає лише порядок та строки сплати суми відшкодування витрат, а отже, сам по собі цей правочин не змінює правову природу спірних правовідносин. Тому як і в разі відмови від добровільного відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, так і в разі порушення особою умов договору про здійснення відшкодування з розстроченням платежу, такий спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що суд порушив норми процесуального права щодо визначення судової юрисдикції цієї справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна