Ухвала

Іменем України

20 липня 2023 року

м. Київ

справа № 181/449/22

провадження № 61-10236ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Головченка Артема Олександровича, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області та орган опіки та піклування виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області, про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року відкрито провадження у зазначеній справі. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження

у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області26 вересня 2022 року закрито підготовче провадження в зазначеній справі.

07 листопада 2022 року, на адресу Межівського районного суду Дніпропетровської області, від представника ОСОБА_1 - адвоката Головченка А. О., надійшла заява про поновлення процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Залишено без розгляду відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача - адвокатом Головченком А. О.

Відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача - адвоката Головченка А. О., про витребування доказів.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні клопотання.

Постанова Дніпровського апеляційного суду мотивована тим, що подання відповідачем відзиву на позов є його правом, а не обов`язком, відсутність відзиву не перешкоджає вирішенню справи на підставі наявних доказів

і матеріалів, строк для подання відзиву встановлюється судом, тому щодо цього строку може за відповідних умов вирішуватися питання про його продовження, а не поновлення.

Таким чином, у зв`язку з наведеними обставинами, колегія суддів вважала за необхідне змінити судове рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування відмови та зазначити про передбачений частиною четвертою статті 183 ЦПК України порядок розгляду клопотання, що подано без додержання відповідних вимог.

У липні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Головченко А. О., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, справу направити для продовження розгляду до Дніпровського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Відповідно до частини першої статті 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати:

1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом; строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями,

а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (частина перша статті 120, частина перша статті 122 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Змістом статті 127 ЦПК України передбачено, що:

1. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

2. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

3. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

4. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

5. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Поважність причин пропуску процесуального строку та необхідність його поновлення чи продовження підлягають доказуванню ініціатором відповідного клопотання за загальними правилами доказування в цивільному процесі.

Строки, встановлені ЦПК України або судом, є обов`язковими для суду та для учасників судового процесу, оскільки, зокрема, визначають час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (частина сьома статті 178 ЦПК України).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина восьма статті 178 ЦПК України).

Змістом пункту 8 частини другої статті 187 ЦПК України передбачено, що про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, строк для подання відповідачем відзиву на позов.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 191 ЦПК України передбачено, що

у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів

і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

У зв`язку з зазначеним, звернення відповідача до суду із відзивом на позов

є його правом, а не обов`язком, а відсутність відзиву не перешкоджає вирішенню справи на підставі наявних доказів і матеріалів, строк для подання відзиву встановлюється судом, тому щодо цього строку за відповідних умов може вирішуватися питання саме про його продовження, а не поновлення.

Таким чином, не зважаючи на подібність інститутів поновлення процесуального строку та продовження процесуального строку, останні

є різними:

- при поновленні процесуального строку йдеться про процесуальну дію, яка вже мала бути вчинена у певний визначений законом строк (мав бути поданий певний процесуальний документ, строк для подання якого вже настав), проте, не була вчинена, відповідний строк сплив і вирішується питання про його поновлення.

- при продовженні процесуального строку ставиться та вирішується питання про певне відтермінування відповідної процесуальної дії (що за заявою учасника справи може мати місце до спливу строку, встановленого судом, а за ініціативою суду може мати місце і після його спливу), яка ще не вчинена та саме з метою її вчинення (подання документа) в межах відповідного (продовженого) строку.

Таким чином, змінюючи ухвалу суду першої інстанції, Дніпровський апеляційний суд правильно вказав на те, що суду першої інстанції, з урахуванням відсутності клопотання представника відповідача про продовження процесуального строку, необхідно було діяти в порядку, передбаченому пунктами 1, 3, 5 частини п`ятої статті 12 та частиною другою статті 127 ЦПК України, та розглядати в контексті вирішуваного питання про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

Змінюючи ухвалу суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови

у задоволенні клопотання та зазначаючи про передбачений частиною четвертою статті 183 ЦПК України порядок розгляду клопотання, що подано без додержання відповідних вимог, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові правильно звернув увагу на відсутність клопотання сторони про продовження строку на подачу відзиву, що стало підставою для зміни ухвали Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня

2023 року в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні клопотання.

Також не заслуговують на увагу доводи заявника стосовно неможливості застосування апеляційним судом приписів частини четвертої статті 183 ЦПК України, оскільки відповідно до змісту пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України (Підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення), підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, змінюючи ухвалу суду першої інстанції в її мотивувальні частині, суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, додаткового правового аналізу не потребують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, дотримання апеляційним судом норм процесуального праває очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд є судом права і його повноваження визначені статтями 400, 409 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Головченка Артема Олександровича, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області та орган опіки та піклування виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області, про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць