Справа № 522/2156/23-Е
Провадження № 2/522/2876/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області в особі Приморської окружної прокуратури міста Одеси про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 01.02.2023 року через підсистему Електронний Суд надійшов позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області в особі Приморської окружної прокуратури міста Одеси про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Позов обґрунтований тим, що незаконним перебуванням під слідством та судом у кримінальній справі № 104 за ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України (1960 року) та у подальшому у кримінальному провадженні № 00012383 від 20.11.2013 року упродовж 12 років та 22 днів, тобто з 29.12.2010 року дня притягнення в якості обвинуваченого, до закриття кримінального провадження 19.01.2023 року слідчим СВ ВП № 2 ОРУП № 1 в м. Одесі ГУНП в Одеській області у зв`язку із відсутністю в діях позивача ОСОБА_1 , ознак кримінального правопорушення, позивач перебував в стані абсолютної невизначеності стосовно свої долі та не мав ефективного способу правовому захисті своїх справ, що стало причиною моральних страждань. У зв`язку з цим ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Справу суддя отримала 02.02.2023 року.

Ухвалою суду від 03.02.2023 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 06.03.2023 року.

21.02.2023 року від Державної казначейської служби України на адресу суду поштою надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що позивачем необґрунтовано завищено розмір моральної шкоди, що, на думку позивача, підлягає відшкодуванню на його користь та не додано належних доказів такого розрахунку суми моральної шкоди.

27.02.2023 року представником Одеської обласної прокуратури поштою надано суду відзив, в якому просили у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що позивачем невірно визначено склад учасників справи та не доведено протиправності дій (бездіяльності) прокуратури під час досудового розслідування та вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, не надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

У підготовчому засіданні 06.03.2023 року був присутній представник ОСОБА_1 адвокат Казарновський О.Л., позов підтримав, зазначивши, що всі докази надані суду, проти долучення до матеріалів суду відзиву на позов не заперечував. Вважає можливим закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті.

Представник Приморської окружної прокуратури міста Одеси Афанасьєва І.Г., позовні вимоги не визнала, зазначивши, що ними подано відзив на позов, просила поновити строк на подання відзиву та долучити його до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника прокуратури, поновлено строк на подачу відзиву та долучено до матеріалів справи відзиви від прокуратури та Державної казначейської служби України.Вважає можливим закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 06.03.2023 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 19.04.2023 року.

У судове засідання призначене на 19.04.2023 року сторони не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 07.06.2023 року.

У судове засідання призначене на 07.06.2023 року з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Казарновський О.Л., представник Приморської окружної прокуратури міста Одеси Афанасьєва І.Г., Державна казначейська служба України про причини неявки суд не повідомила.

Представник ОСОБА_1 адвокат Казарновський О.Л. пояснив, що позивача було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності вперше 29.12.2010 року за ч. 2 ст. 296 КК України та вдруге 05.04.2012 року додатково ще за ч. 1 ст. 122 КК України. Дана справа була повернута до прокуратури для проведення досудового розслідування. 20.06.2013 року було постанова суду, яка постановою апеляції від 19.06.2013 року була залишено в силі та з того часу на протязі 10 років сторона позивача намагалася отримати відповідно до Конвенції прийняття будь-якого рішення по даній справі. У 2017 року Приморським РВ та Приморська прокуратора відповіли позивачеві, що ними втрачено матеріали кримінального провадження, лише після звернення до Європейського суду у 2022 року про порушення провадження (строки та ст. 13 Конвенції) представник позивача звернувся до дисциплінарного органу зі скаргою на прокурорів, 08.07.2022 року було відкрито дисциплінарне провадження й після цього прокурори Приморського району почали виконувати якісь дії. Було встановлено одного потерпілого, у якого були відсутні претензії до позивача. 18.01.2023 року було призначену засідання кваліфікаційної комісії прокурорів, а 19.01.2023 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження та були порушені строки розгляду кримінальної справи.

З 29.12.2010 року по 19.01.2023 року позивач бу незаконно притягнений до кримінальної відповідальності, а тому має право на відшкодування моральної шкоди.

Представник Приморської окружної прокуратури міста Одеси Афанасьєва І.Г. позов не визнала та зазначила, що відповідно до Закону відповідачем є Держава, ні Одеська обласна прокуратура, ні окружна Приморська прокуратура не здійснювали досудове слідство і процесуальне керівництво, а була саме Приморська прокуратура, а Приморська окружна прокуратура не є юридичною особою. Діяльність чи бездіяльність зі сторони відповідача недоведена належними доказами. У справі відсутній відповідач ГУНП в Одеській області, які безпосередньо здійснювали досудове провадження і саме вони втратили це провадження (було призначено службове розслідування) та прокуратура вживала заходи задля поновлення провадження. Позивач безпосередньо має право на відшкодування шкоди, але вона стягується сам з Держави, а не з прокуратури.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги розгляд справи відкладено на 19.07.2023 року.

У судове засідання призначене на 07.06.2023 року з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Казарновський О.Л., представник Приморської окружної прокуратури міста Одеси Рубанова Н.О., Державна казначейська служба України про причини неявки суд не повідомила.

На питання представника позивача представник відповідача відповіла, що постанова від 19.01.2023 року е скасована Прокуратура є процесуальним керівником кримінального провадження.

На питання суду представник позивача відповів, що просить суд стягнути моральну шкоду з моменту пред`явлення обвинувачення, а саме з 29.12.2010 року по 19.01.2023 року. Первісне обвинувачення у позивача не зберіглось. Позо просив задовільнити.

Представник відповідача просила у задоволені позовних вимог позивача відмовити.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 27.07.2023 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Предметом позовних вимог є стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури у розмірі 969 713,33 грн.

Судом встановлено, що у провадженні СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області перебували матеріали кримінальної справи № 7, які виділені 05.04.2012 року в окреме провадження стосовно невстановлених осіб з кримінальної справи № 10 від 29.12.2010 року, у якій ОСОБА_1 був притягнутий у якості обвинуваченого.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2013 року по справі № 1/1522/1180/12 (суддя Гончаров Р.В) зазначена кримінальна справа була повернута прокурору для проведення додаткового розслідування відповідно до вимог КПК 1960 року.Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 залишено минулий -підписка про невиїзд. (а. с. 43-48).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.09.2013 року зазначена постанову Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2013 року залишено без змін. (а. с. 33-36).

Прокурор Приморського району отримав справу 30.09.2013 року та направив її до Приморського райвідділу міліції для проведення досудового розслідування.

Суд вбачає, що у провадженні СВ ВП № 02 ОРУП № 1 ГУНП в Одеської області перебували матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (за КПК України 2012 року) № 0012383 від 20.11.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ст. 296 КК України, зареєстроване за фактом хуліганських дій у відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та отримання ними тілесних ушкоджень 14.06.2010 року на розі вулиць Єкатерининської та Дерибасівської в м. Одесі.

Підставою для реєстрації кримінального провадження послужили матеріали кримінальної справи № 10 у якій 29.12.2010 року ОСОБА_1 було притягнуто у якості обвинуваченого за ч. 2 ст. 296 КК України. В подальшому зазначена кримінальна справа стосовно ОСОБА_1 , якому також додатково пред`явлено обвинувачення ще й за ч. 1 ст. 122 КК України та була направлена до суду з обвинувальним актом для розгляду по суті.

Адвокат Казарновський О.Л. 01.04.2014 року звернувся до прокуратури Приморського району м. Одеси зі скаргою, в якій просив закрити стосовно ОСОБА_1 кримінальне провадження. (а. с. 122).

15.04.2014 року прокуратура Приморського району м. Одеси повідомила адвоката про те, що його скаргу направлено до Приморського РВ для прийняття рішення з порушених питань та долучення до матеріалів справи. Відомостей щодо наявності відповіді на скаргу від 15.04.2014 року судом не встановлено. (а. с. 123).

14.04.2015 року адвоката Казарновського О.Л. було повідомлено про те, що по матеріалам кримінального провадження за № 00012383 від 20.11.2013 року проводиться досудова перевірка. (а. с. 124).

22.05.2015 року ОСОБА_1 спільно з адвокатом Казарновським О.Л. подали клопотання слідчому Приморського РВ Кувшинову А.В. про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 . Відомостей щодо наявності відповіді на клопотання від 22.05.2015 року судом не встановлено. (а. с. 125-126).

02.03.2016 року адвокат Казарновський О.Л. подав слідчому Приморського РВ Кувшинову А.В. клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 . Відомостей щодо наявності відповіді на клопотання від 02.03.2016 року судом не встановлено. (а. с. 127-128).

ОСОБА_1 18.09.2017 року отримав повідомлення від слідчого про те, що його клопотання долучено до матеріалів справи та що по кримінальному провадженню відносно нього рішень не приймалось. (а. с. 129).

05.12.2017 року адвокат Казарновський О.Л. подав слідчому Приморського РВ Кувшинову А.В. клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 . Відомостей щодо наявності відповіді на клопотання від 05.12.2017 року судом не встановлено. (а. с. 130-131).

05.03.2018 року та 24.09.2018 року ОСОБА_1 звертався до керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (колишня прокуратура Приморського району м. Одеси) зі скаргами з проханням надати письмові вказівки слідчому Приморського РВ Кувшинову А.В. про необхідність закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 . Відомостей щодо наявності відповіді на скаргу від 05.03.2018 року судом не встановлено. (а. с. 132-135).

05.10.2018 року ОСОБА_1 оскаржив бездіяльність керівника Одеської місцевої прокуратури №3, який не розглянув його скарги у встановлений законом (ст. 220 КПК України) триденний строк, до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси. (а. с. 136-137).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року у справі № 522/17732/18 (суддя Дерус А.В.) скаргу було задоволено та зобов`язано керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 24.09.2018 року. (а.с.138).

10.12.2018 року Одеська місцева прокуратура № 3 повідомила ОСОБА_1 про те, що ухвалу суду направлено для виконання до Приморського ВП в м. Одесі для розгляду по суті та дачі відповіді. Відомостей щодо виконання ухвали суду від 10.12.2018 року судом не встановлено. (а. с. 139-140).

01.03.2019 року адвокат Казарновський О.Л. подав слідчому Приморського РВ Кувшинову А.В. клопотання про закриття кримінального провадження. Відомостей щодо наявності відповіді на клопотання від 01.03.2019 року судом не встановлено. (а. с. 141-142).

18.03.2019 року адвокат Казарновський О.Л. оскаржив бездіяльність слідчого Приморського РВ Кувшинова А.В., який не розглянув клопотання у встановлений законом строк, до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси. (а. с. 143-145).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 року у справі № 522/4554/19 (суддя Дерус А.В.) скаргу було задоволено, зобов`язано слідчого розглянути клопотання адвоката Казарновського О.Л. від 01.03.2019 року та за результатами розгляду цього клопотання винести вмотивовану постанову. Ухвалу суду було направлено судом до Одеської місцевої прокуратури № 3 та до Приморського ВП (Приморський відділ поліції, колишній Приморський райвідділ міліції) для відома та виконання. (а. с. 147-148).

19.04.2019 року адвокат Казарновський О.Л. направив до Приморського ВП копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 року та копію клопотання адвоката Казарновського О.Л. від 01.03.2019 року. (а. с. 149).

17.05.2019 року адвокат Казарновський О.Л. направив до керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 скаргу з вимогою забезпечити виконання слідчим Приморського ВП ухвали суду від 02.04.2019 року. (а. с. 150-152).

23.05.2019 року Одеська місцева прокуратура № 3 направила скаргу адвоката Казарновського О.Л. до Приморського ВП для розгляду по суті та дачі відповіді. (а. с. 153-154).

06.06.2019 року листом Приморського ВП № 36/К-2514 адвоката повідомлено, що у кримінальному провадженні проводяться слідчі дії. (а. с. 155).

Відомостей щодо виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 року судом не встановлено.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2019 року зобов`язано відповідальних уповноважених осіб Приморського ВП в м. Одесі розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.07.2019 року, про що винести вмотивовану постанову. Відомостей щодо виконання ухвали суду від 02.08.2019 року судом не встановлено.

22.07.2019 року адвокат Казарновський О.Л. звернувся зі скаргою до прокуратури Одеської області з вимогою про необхідність дотримання розумних строків та надання вказівок керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3 про необхідність прийняття рішення у кримінальному провадженні протягом одного місяця. (а. с. 156-159).

30.07.2019 року скаргу було направлено керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3. (а. с. 160-161).

05.08.2019 року Одеська місцева прокуратура № 3 направила скаргу адвоката Казарновського О.Л. до Приморського ВП для розгляду по суті та дачі відповіді. ( а. с. 162-163).

07.08.2019 року листом № 36-К-4034 Приморський ВП повідомив адвоката Казарновського О.Л. про те, що кримінальне провадження за № 00012383 від 20.11.2013 року втрачено та за фактом втрати кримінального провадження проводиться службове розслідування. (а. с. 164).

23.08.2019 року адвокат Казарновський звернувся зі скаргою до прокуратури Одеської області з вимогою про необхідність дотримання розумних строків та надання вказівок керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3 про необхідність прийняття рішення у кримінальному провадженні протягом одного місяця. (а. с. 165-168).

29.08.2019 року скаргу було направлено керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3. (а. с. 169-170).

05.09.2019 року адвокат Казарновський О.Л. оскаржив бездіяльність прокуратури Одеської області слідчому судді Приморського районного суду м. Одеси. (а. с. 29-32).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року по справі № 522/15296/19 (суддя Осіік Д.В.) скаргу було задоволено та зобов`язано посадових осіб прокуратури Одеської області розглянути скаргу адвоката Казарновського О.Л. та в разі наявності підстав для її задоволення надати вказівки щодо строків прийняття процесуальних рішень протягом двох місяців з моменту отримання ухвали. (а. с. 68-69).

Зазначену ухвалу з супровідним листом суду від 23.09.2019 року було отримано прокуратурою Одеської області 16.10.2019 року. Відомостей щодо виконання ухвали суду від 23.09.2019 року судом не встановлено. (а. с. 67).

Листом від 22.11.2019 року № 10-2383-13 Одеська місцева прокуратура № 3 повідомила адвоката, що матеріали кримінального провадження № 0012383 від 20.11.2013 року за ч. 2 ст. 296 КК України втрачені, витребувати результати службового розслідування за фактом втрати кримінального провадження з Приморського ВП прокуратура не може, оскільки прокуратурі їх не надають, а прийняти процесуальне рішення у справі без матеріалів кримінального провадження неможливо. (а. с. 70).

22.11.2019 року адвокат Казарновський О.Л. направив до Приморського ВП скаргу з вимогою повідомити про результати службового розслідування за фактом втрати кримінального провадження № 00012383 від 20.11.2013 року. Відомостей щодо наявності відповіді на скаргу від 22.11.2019 року судом не встановлено. (а. с. 71).

26.02.2020 року адвокат Казарновський О.Л. направив до Приморського ВП адвокатський запит з вимогою повідомити про результати службового розслідування за фактом втрати кримінального провадження № 00012383 від 20.11.2013 року. Строк відповіді на адвокатський запит, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" п`ять робочих днів. Відомостей щодо наявності відповіді на адвокатський запит від 26.02.2020 року судом не встановлено. (а. с. 72).

20.03.2020 року адвокат Казарновський О.Л. звернувся з клопотанням до Одеської місцевої прокуратури № 3 про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 (а. с. 73-76).

Постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Гончар І.А. від 27.03.2020 року в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 відмовлено. (а. с. 78-80).

13.04.2020 року адвокат Казарновський О.Л. оскаржив відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси. (а. с. 37-40).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року у справі № 522/6090/20 (суддя Дерус А.В.) скаргу задоволено, постанову прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 Гончар І.А. від 27.03.2020 року скасовано, зобов`язано уповноважених осіб Одеської місцевої прокуратури № 3 прийняти процесуальне рішення у кримінальному провадженні № 00012383 від 20.11.2013 року протягом двох місяців. (а. с. 53-55).

10.06.2020 року адвокат Казарновський О.Л. надав керівнику Одеської місцевої прокуратури №3 наявні в розпорядженні сторони захисту процесуальні документи з метою забезпечення виконання ухвали суду від 09.06.2020 року. (а. с. 52).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2020 року у справі № 522/6090/20 (суддя Дерус А.В.) в задоволенні заяви заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 про роз`яснення судового рішення щодо порядку виконання ухвали суду від 09.06.2020 року за умови, коли кримінальне провадження втрачено відмовлено. (а. с. 58-60).

Ухвалу від 09.09.2020 року Приморський районний суд м. Одеси направив керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3. (а.с. 57).

04.11.2020 року адвокат Казарновський О.Л. направив керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3 скаргу з вимогами вжити заходів для відновлення втраченого кримінального провадження № 00012383 та виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року у справі № 522/6090/20 в частині необхідності прийняття рішення у кримінальному провадженні № 00012383. (а. с. 49-51).

Листом від 11.12.2020 року № 10-12383-13 Одеська місцева прокуратура № 3 повідомила про неможливість виконання ухвали суду у зв`язку із втратою кримінального провадження. (а. с. 65-66)

27.04.2021 року адвокат Казарновський О.Л. направив керівнику слідчого управління ГУПН в Одеській області клопотання про призначення службового розслідування та вжиття заходів для відновлення втраченого кримінального провадження. (а. с.81-83).

Листом від 30.04.2021 року № 4/1-5542 слідче управління ГУПН в Одеській області повідомило про те, що заходи щодо відновлення кримінального провадження вже вжито та матеріали кримінального провадження перебувають у СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області. (а. с. 61-62).

25.06.2021 року адвокат Казарновський О.Л. направив керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3 скаргу з вимогами вжити заходів для забезпечення негайного виконання уповноваженими особами прокуратури ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року у справі № 522/6090/20 в частині необхідності прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні № 0012383 від 19.11.2013 року. (а. с. 84-86).

07.07.2021 року листом № 10-12383-19 Одеська місцева прокуратура № 3 повідомила про неможливість виконання ухвали суду та прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні. (а. с. 96).

09.08.2021 року адвокат Казарновський О.Л. направив керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3 чергову скаргу з вимогами вжити заходів для забезпечення негайного виконання уповноваженими особами прокуратури ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року у справі № 522/6090/20 в частині необхідності прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні № 0012383 від 19.11.2013 року. До скарги було додано документи з кримінальної справи, які були у розпорядження сторони захисту. (а. с. 98-102).

Приморська окружна прокуратура міста Одеси Одеської області листом від 11.08.2021 року № 10-12383-13 направила скаргу до Приморського ВП для вжиття додаткових заходів. (а. с. 103-104).

08.11.2021 року адвокат Казарновський О.Л. направив начальнику СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області скаргу з вимогою прийняти процесуальне рішення у кримінальному провадженні. (а. с. 105-107).

У зв`язку із невиконанням посадовими особами слідчого відділу ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області посадових обов`язків в частині необхідності розгляду скарги та надання відповіді, їх бездіяльність було оскаржено до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси 16.11.2021 року. (а. с. 108-111).

30.11.2021 року начальник слідчого відділу ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області повідомив адвоката про те, що місце знаходження кримінальної справи встановлено. (а. с. 87).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2021 року у справі № 522/21928/21 (суддя Донцов Д.Ю.) уповноважену посадову особу СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області зобов`язано розглянути клопотання про закриття кримінального провадження. (а. с. 89).

Суд встановив, що Європейським судом з прав людини 13 січня 2022 року оприлюднено остаточне рішення у справі «Савіночкін та інші проти України» (заява № 39814/20 та 5 інших, у перелік яких входить позивач ОСОБА_1 ) ( АДРЕСА_1 ), за яким присуджено суму компенсації майнової та немайнової шкоди становить 4200 євро.

Відповідно до зазначеного рішення ЄСПЛ за заявами шести осіб проти України, у тому числі за заявою ОСОБА_1 , суд встановив порушення § 1 статті 6 Конвенції в частині надмірного терміну кримінального провадження, а також порушення Статті 13 Конвенції в частині відсутності ефективного засобу правового захисту на національному рівні. (а. с. 90-95).

27.01.2022 року стороною захисту було направлено скаргу на ім`я керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси (нова назва Одеської місцевої прокуратури № 3) з вимогою забезпечити виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року у справі № 522/6090/20 про необхідність прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні № 0012383 від 19.11.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, в порядку ст. 283 КПК України.

Відомостей щодо наявності відповіді на скаргу від 27.01.2022 року судом не встановлено, але стороною захисту бездіяльність керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси було оскаржено до слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2022 року у справі № 522/21928/21 (провадження № 1-кс/522/1381/22) керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси зобов`язано «виконати вимоги ст. 308 КПК України щодо розгляду скарги адвоката Казарновського О.Л. в інтересах ОСОБА_1 від 27.01.2022 року, яка надійшла до прокуратури 28.01.2022 року у кримінальному провадженні № 0012383 та невідкладно письмово повідомити адвоката Казарновського О.Л. про результати розгляду його скарги».

Рішенням члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження ОСОБА_5 від 08 липня 2022 року № 07/3/2-354дс-136дп-22 відкрито дисциплінарне провадження стосовно керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області Царелунги К.П., прокурорів Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області Гончара І.А., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Станом на час розгляду даного позову відомості щодо наявності прийнятого рішення у вищевказаному дисциплінарному провадженні судом не встановлено. (а. с. 113-114).

Постановою слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 в м. Одесі ГУНП в Одеській області Скочинської Х.М. від 19 січня 2023 року кримінальне провадження № 00012383 від 20.11.2013 року, яке зареєстровано на підставі кримінальної справи № 10, у якій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.12.2010 року пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України в порядку КПК 1960 року, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях ознак зазначеного кримінального правопорушення. (а. с. 115-120).

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Крім того, ст. 3 ЦК України передбачає свободу договору як одну із засад цивільного законодавства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон України № 266/94-ВР) та статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону).

Право на відшкодування шкоди виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Такі правові позиції є усталеними, про що зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

До реабілітуючих підстав належать: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Така підстава є реабілітуючою по своїй суті та передбачена п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону як підстава для відшкодування шкоди. Таким чином позов є обґрунтованим та позивач має право на стягнення моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону відшкодування шкоди підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, наведених у статті 1 цього Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру законне містить.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Положеннями ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Враховуючи положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 6 700, 00 грн, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справа № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Водночас суд зауважує, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо.

Рішенням ЄСПЛ за заявами шести осіб проти України, у тому числі за заявою ОСОБА_1 , встановлено порушення § 1 статті 6 Конвенції в частині надмірного терміну кримінального провадження, а також порушення Статті 13 Конвенції в частині відсутності ефективного засобу правового захисту на національному рівні.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд погоджується з тим, що таке тривале безпідставне притягнення позивачки до кримінальної відповідальності призвело до моральних страждань, що настали і у зв`язку з приниженням її ділової репутації, а також вчиненням дій, спрямованих на підрив довіри до її діяльності, у зв`язку з чим вона була позбавлена професійної роботи та ліцензії.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 тривало з 29 грудня 2010 року по 19 січня 2023 року.

Таким чином факт заподіянні моральної шкоди та право на таке відшкодування підтверджується постановою слідчого від 19.01.2023 року. Коли особа перебувала в статусі підозрюваного у кримінальному правопорушенні, до нього було застосовано запобіжний захід та фактично відносно нього діяли обмеження, передбачені запобіжним заходом. Протягом усього цього часу позивач зазнавав страждання у вигляді негативних емоцій людини, абсолютної невизначеності стосовно своєї долі та відсутності ефективного способу правового захисту своїх прав. Таким чином суд погоджується що тривалі неправомірні дії правоохоронних органів призвели до погіршення емоційного здоров`я позивача.

Все у сукупності призводило до систематичного стресового стану позивача, необхідності тривалий час доводити свою невинуватість.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19.

Суд наголошує, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Судом було встановлено, 19.01.2023 року слідчим СВ ВП №2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Скочинською Х.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України. ( а.с.115-120).

Тому, розрахунок компенсації моральної шкоди підлягає у період з 29.12.2010 року по 19.01.2023 року (дата закриття кримінального провадження).

Суд приходить до висновку, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди за кожен місяця слід виходити з урахуванням мінімальної зарплати на час розгляду справи, що дорівнює 6 700 грн. за кожен місяць, та враховуючи, що у середньому у місяці 30 календарних днів, то за кожен календарний день підлягає стягненню 223,33грн. (6 700 грн : 30 календарних дня).

Вирішуючи справу, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 29.12.2010 року по 19.01.2023 року, тобто 12 років 21 день, тобто 144 місяці 21 день.

Тому, за вказаний період підлягає стягненню компенсація моральної шкоди у розмірі 969 490 грн. (144 місяці х 6 700 грн. (місячна мінімальна заробітна плата на час розгляду справи) = 964 800 грн.; 223,33 грн. (за один день) х 21 днів = 4 690 грн., 964 800 грн. + 4 690 грн.).

Крім того, суд зазначає, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно висновків ВП ВС від 27.11.2019 року по справі № 242/4741/16-ц вбачається:

п. 30. Тлумачення частини другої статті 30 ЦПК України (нині ч.2 ст.48 ЦПК) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Оскільки позивач вказує на незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності саме органом прокуратури Одеської області в особі Приморської окружної прокуратури міста Одеси, то виходячи з матеріалів кримінальної справи та встановлених судом обставин, суд вважає його належним відповідачем.

Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 969 490,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 15-16, 23, 170, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 76-82, 84, 89, 210, 211, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області в особі Приморської окружної прокуратури міста Одеси про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури у розмірі 969 490 (дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 27.07.2023 року.

Суддя: Домусчі Л.В.