Справа № 367/3859/20
Провадження №2/367/974/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Шаповала О.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 (далі за текстом - Позивач) познайомилась з ОСОБА_2 працюючи в різних охоронних компаніях, які співпрацювали разом та почали одразу ж проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спочатку подружжя проживало в квартирі матері позивача в АДРЕСА_1 , в період з серпня 2002 року по січень 2003 року, вели спільний побут та сімейний бюджет, мали спільних друзів, колег, спільний відпочинок, спілкування подружжя з родичами, батьками і дитиною чоловіка від першого шлюбу ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), разом придбавали майно (побутові речі, прилади, одяг, продукти харчування, відшкодування та оплата комунальних витрат).

Позивач зазначає, що з початку лютого 2003 року по кінець грудня 2015 року подружжя проживало спільною сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Це квартира подруги та куми позивача. За час проживання в даній квартирі подружжям було проведено ремонт та придбано різне майно (побутові речі, прилади) необхідні її проживання однією саме сім`єю і забезпечення потреб саме сім`ї. А з 20 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області між Позивачем та Відповідачем було зареєстровано шлюб, про що видано Свідоцтво Серія НОМЕР_1 та зроблено відповідний актовий запис за №253.

Вказує, що від спільного шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У кінці грудня 2015 року сім`я зі спільною дитиною переїхала жити до будинку, що збудовано спільно за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час проживання однією сім`єю подружжям було придбано земельну ділянку площею 0,1381 га за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку було оформлено на Відповідача. У 2015 році на даній земельній ділянці подружжям було збудовано індивідуальний житловий будинок загальною площею 246,04 кв. м. з жилою площею 130,98 кв. м., але він є наразі об`єктом незавершеного будівництва на 40% через відсутність оздоблювальних робіт на 2 (другому) поверсі та підвального приміщення.

Стверджує, що відповідач відмовився закінчувати ремонт в будинку та оформлювати його прийняття в експлуатацію, крім того вивіз з будинку всю технічну документацію на нього оригінали дозвільних документів на будівництво та право власності на земельну ділянку, а також витратні документи на будівництво будинку. А також не має намір реєструвати право власності на нього.

Крім того, 22 серпня 2007 року подружжя придбало легковий автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску, який було зареєстровано на відповідача.

Таким чином, як стверджує позивач, легковий автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 та об`єкт незавершеного будівництва - індивідуальний житловий будинок, загальною площею 246,04 кв. м., жилою площею 130,98 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 - є спільною сумісною власністю подружжя набутою під час перебування в зареєстрованому шлюбі.

Позивач наголошує, що вона неодноразово намагалася врегулювати даний спір в досудовому порядку з Відповідачем шляхом пропозиції виплатити йому грошові кошти, а він би виїхав з будинку назавжди, але сума, яку хотів Відповідач весь час змінювалась в рази все більше та більше.

У зв`язку із зазначеним просить суд: встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2002 року по серпень 2005 року; визнати наступне майно: земельну ділянку площею 0,1381 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:121:0921 за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 1 270 290 (один мільйон двісті сімдесят тисяч двісті дев`яносто) гривень 88 копійок - спільною сумісною власністю набутою під час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на частини наступного майна: 1) земельну ділянку площею 0,1381 га кадастровий номер земельної ділянки :01:121:0921 за адресою: АДРЕСА_3 ; 2) об`єкт незавершеного будівництва: індивідуальний житловий будинок загальною площею 246, 04 кв.м. з жилою площею 130, 98 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Поділити спільне сумісне майно: легковий автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 шляхом зобов`язання виплатити ОСОБА_2 грошової компенсації 50 % вартості легкового автомобіля марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 57 229 гривень 00 копійок на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 7 209 (сім тисяч двісті дев`ять) гривень 86 копійок, по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок та по оплаті послуг оцінювача майна у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

25 серпня 2021 року позивачем будо подано уточнену позовну заяву, в якій було змінено предмет позову та збільшено позовні вимоги, так позивач просить: встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2002 року по серпень 2005 року; визнати наступне майно: земельну ділянку площею 0,1381 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:121:0921 за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 1 270 290, 88 грн. - спільною сумісною власністю набутою під час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на частини наступного майна: 1) Земельну ділянку площею 0,1381 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:121:0921 за адресою: АДРЕСА_3 ; 2) об`єкт незавершеного будівництва: індивідуальний житловий будинок загальною площею 246,04 кв. м. з жилою площею 130,98 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: легкового автомобіля марки GREAT модель WАLL SAFESUV 2005 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 визнати за ОСОБА_2 право власності на: легковий автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості легкового автомобіля марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 у розмірі 57 229 (п`ятдесят сім тисяч двісті двадцять дев`ять) гривень 00 копійок замість частини ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на: легковий автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 11 413 (одинадцять тисяч чотириста тринадцять) гривень 86 копійок, по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 23 000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок та по оплаті послуг оцінювача майна у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

01 жовтня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що з позовними вимогами відповідач не погоджується повністю в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділу майна подружжя - земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництва та не надає згоду на стягнення компенсації, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення та вказала, що сторони зареєстрували шлюб 20 серпня 2005 року і рішенням Ірпінського міського суду від 18 серпня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. До реєстрації шлюбу сторони як сім`я спільно не проживали, не вели спільного господарства, дійсно зустрічались, в тому числі зустрічі проходили на квартирі, яку відповідач винаймав для тимчасових зустрічей і відповідно відповідач відпочивав зі своєю донькою від першого шлюбу, де компанію йому склала одного разу у 2003 році позивачка. Тому, твердження позивачки, що зустрічі та інтимні відносини є фактом спільного проживання як чоловіка та жінки є недоречними і спрямованими на заволодіння особистим майном відповідача. Представник відповідача наголошує, що ніколи до реєстрації шлюбу відповідач не проживав із позивачкою однією сім`єю як чоловік та жінка, не мали сторони ніколи спільного бюджету, не вели спільного господарства і не мали взаємних прав та обов`язків як подружжя до реєстрації шлюбу у 2005 році. Вказує, що дійсно під час шлюбу було придбано автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 , однак своєї згоди на сплату компенсації відповідач не надає, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення грошової компенсації не підлягають задоволенню. Представник відповідача стверджує, що земельна ділянка площею 0,1381 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:121:0921 за адресою: АДРЕСА_3 , була придбана ОСОБА_2 14.11.2003 за особисті грошові кошти до шлюбу. Житловий будинок збудований відповідачем ОСОБА_2 в період з 2004 по 2005 роки до реєстрації шлюбу із позивачкою за особисті грошові кошти, з готовністю 90 % на земельній ділянці, яка належить на праві особистої приватної власності відповідачу ОСОБА_2 . Отже, земельна ділянка та незавершений будівництвом об`єкт належать на праві приватної власності відповідачу і не є спільним майном подружжя. НА переконання представника відповідача, позивач, вводячи в оману суд, зазначає в позовній заяві про те, що незавершений будівництвом житловий будинок збудований у 2015 році, проте дана обставина спростовується технічним паспортом та робочими проектами на електричні та телевізійні мережі, охоронної, пожежної та тривожної сигналізації, з яких вбачається, що будинок фактично збудований у 2004 -2005 роках. У зв`язку із зазначеним просила відмовити у задоволенні позову.

02 листопада 2020 року позивачем ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив в якому остання зазначила що докази подані Відповідачем до відзиву матеріали мають всі ознаки підроблених документів, тому що вони (робочі проекти) складені та підписані самим відповідачем, а не відповідним фахівцем в даній галузі. Крім того, по ним так не було введено будинок в експлуатацію та не зареєстровано на нього речові права. А технічний паспорт на будинок, наданий Відповідачем не містить інформації про те, що будинок було збудовано саме в 2004 - 2005 роках. Просить задовольнити позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділу майна шляхом визнання права власності на частку майна та виплати грошової компенсації повністю.

Окрім того, 11.01.2021 від представника відповідача ОСОБА_6 надійшли додаткові пояснення, в яких вказує, що письмові докази, подані позивачем, а саме акти депутата Бучанської міської ради Олексюка В.П. від 18.09.2019 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, є недостовірними, оскільки факт проживання сторін однією сім`єю може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року, оскільки Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР , який діяв до 01 січня 2004 року таких положень не містив. Також, виходячи з положень ст.ст. 10-11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у депутата місцевої ради відсутні повноваження складати акти про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. До того ж, в період з 2002 по 2005 роки ОСОБА_7 не був депутатом Бучанської селищної ради. Також, як вказує представник відповідача, депутат ОСОБА_7 навчався в одному класі із старшим братом позивача ОСОБА_8 та мають з ним дружні стосунки. Також, представник відповідача стверджує, що фотографії спільного відпочинку в т.1 на а.с. 15-17 є недостовірними.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2021 року суддею Кравчук Ю.В. прийнято дану цивільну справу до свого провадження після повторного автоматичного розподілу у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_9 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2021 року на підставі ч.12 ст.33 ЦПК України ухвалено рішення про повторне проведення підготовчого провадження та призначено підготовче засідання у даній цивільній справі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити.

Відповідач та його представники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, від представників відповідача Басараб Н.В. та ОСОБА_6 надійшли заяви про розгляд справи без участі відповідача та його представників, у задоволенні позову просили відмовити.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області 20 серпня 2005 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20 серпня 2005 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 253, після укладення шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (т.1, а.с. 26).

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого виконкомом Бучанської міської ради Київської області , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_5 , батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1, а.с.27).

З копії Акта депутата Бучанської міської ради від 18 вересня 2019 року вбачається, що зі слів сусідів та власників квартири АДРЕСА_4 встановлено, що з серпня 2002 року по кінець січня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали за адресою АДРЕСА_1 однією сім`єю, вели спільний побут та сімейний бюджет, мали спільних друзів, колег, спільний відпочинок, разом придбавали побутові речі, одяг, продукти харчування, сплачували за комунальні послуги. На початку лютого 2003 року сім`я переїхала за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації (на підставі родинних відносин) для спільного проживання. Вказаний акт підписаний сусідами ОСОБА_13 ( АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_14 ( АДРЕСА_6 ) (т.1, а.с.28).

Відповідно до копії Акта депутата Бучанської міської ради від 18 вересня 2019 року вбачається, що депутатом Бучанської міської ради Олексюком Василем Павловичем складено даний акт на усне звернення громадянки ОСОБА_1 , яка фактично проживає в АДРЕСА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 у період 2003 - 2005 років за адресою АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів та власниці квартири АДРЕСА_7 встановлено наступне: з 8 лютого 2003 року по кінець грудня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали за адресою АДРЕСА_2 без реєстрації (на підставі родинних відносин) однією сім`єю (20 серпня 2005 року - зареєстровано шлюб), вели спільний побут та сімейний бюджет, мали спільних друзів, колег, спільний відпочинок, спілкування подружжя з родичами, батьками і дитиною чоловіка від першого шлюбу, разом придбавали майно (побутові речі, прилади, одяг, продукти харчування, відшкодування та оплата комунальних витрат, рухоме майно (авто). нерухоме майно, у т.ч земельну ділянку у АДРЕСА_3 ). У кінці грудня 2015 року сім`я зі спільною дитиною, ОСОБА_5 переїхала до будинку, що збудовано спільно за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний акт підписаний свідками ОСОБА_17 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_20 ( АДРЕСА_10 ) (т.1, а.с.29).

З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ №9061981 видно, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 листопада 2003 року № 3424 (ВАР 937471 ) є власником земельної ділянки площею 0, 1381 га , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки :01:121:0921 (т.1, а.с. 30-31).

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-19 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0, 1381 га, кадастровий номер: :01:121:0921, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, форма власності приватна власність (т.1, а.с. 32-34).

Судом також досліджено копію витягу № 03-17/381-19 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0, 1381 га, кадастровий номер: :01:121:0921, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , становить 1 270 290, 88 гривень (т.1, а.с. 35).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 28.01.2020, дата оцінки 24.01.2020, проведеної Приватним підприємством «Синергія», вказаний суб`єкт оціночної діяльності виконав незалежну оцінку об`єкта незавершеного будівництва - індивідуального житлового будинку, загальною площею 246, 04 кв.м., жилою площею 130, 98 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та встановив, що ринкова вартість об`єкта оцінки становить 3 056 000 гривень, без врахування ринкової вартості прав, пов`язаних із земельною ділянкою, ступінь готовності об`єкту - 90%. Як видно із долученого до звіту проекту індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_3 , вказаний проект виконано ПМП «Аркос», архітектор Бачинський В., у 2004 році, погоджено у відділі архітектури Виконавчого комітету Бучанської селищної ради Київської області. Також, до звіту долучено копію дозволу на виконання будівельних робіт №225 від 18.05.2005 року, який виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Іріпнської міської ради ОСОБА_2 на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по індивідуально розробленому проекту в АДРЕСА_3 , відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої за №261 від 19.10.2004 відділом містобудування та архітектури Ірпінського міськвиконкому, технічний нагляд здійснює ПМП «Аркос», дозвіл і проектну документацію отримав забудовник ОСОБА_2 19.05.2005 (т.1, а.с.36-100).

Згідно із звітом про оцінку майна від 04.09.2019, проведеної Приватним підприємством «Синергія», вказаний суб`єкт оціночної діяльності виконав оцінку транспортного засобу легкового автомобіля марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якої ринкова вартість даного автомобіля склала 114 458 гривень (т.1, а.с. 101-111).

Позивачем надано копії договорів спільного проживання, укладених між нею, ОСОБА_1 , та фізичною особою ОСОБА_18 , відповідно до яких орендодавець зобов`язується передати орендареві квартиру з двома житловими кімнатами, загальною площею 48, 52 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , квартира орендується для проживання сім`ї з двох осіб, ПІБ осіб, визначених для проживання: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Зокрема, надано: копію договору від 08 лютого 2003 року, який укладений на період з моменту підписання договору і діє до 31 грудня 2005 року; копію договору від 01.01.2006, який набирає чинності з моменту підписання договору і діє до 31 грудня 2008 року; копію договору від 01.01.2009, який набирає чинності з моменту підписання договору і діє до 31 грудня 2011 року; копію договору від 01.01.2012, який набирає чинності з моменту підписання договору і діє до 31 грудня 2014 року; копію договору від 01.01.2015, який набирає чинності з моменту підписання договору і діє до 31 грудня 2015 року (т.2, а.с. 8-17).

Відповідно до наданих позивачем ОСОБА_1 довідок про заробітну плату: від ПП «Алес плюс» ОСОБА_1 отримала заробітну плату за 2002 рік в сумі 48000 гривень, за 2003 рік в сумі 72000 гривень, за 2004 рік в сумі 96000 гривень; від ПП «Ост плюс» ОСОБА_1 отримала заробітну плату за 2005 рік в сумі 102000 гривень, за 2006 рік в сумі 108000 гривень, за 2007 рік в сумі 110400 гривень, за 2008 рік в сумі 110700 гривень, за 2009 рік в сумі 111000 гривень, за 2010 рік в сумі 120000 гривень, за 2011 рік в сумі 120200 гривень, за 2012 рік в сумі 126000 гривень, за 2013 рік в сумі 127200 гривень; за 2014 рік у сумі 132000 гривень, за 2015 рік в сумі 144000 гривень; від ПП «Ост сервіс» ОСОБА_1 отримала заробітну плату за 2006 рік в сумі 72000 гривень, за 2007 рік в сумі 73200 гривень, за 2008 рік в сумі 74400 гривень, за 2009 рік в сумі 76800 гривень, за 2010 рік в сумі 78000 гривень, за 2011 рік в сумі 84000 гривень, за 2012 рік в сумі 90000 гривень, за 2013 рік в сумі 96000 гривень, за 2015 рік в сумі 102000 гривень; від ТОВ «Компанія «Кафрун» за 2011 рік ОСОБА_1 отримала заробітну плату в сумі 72000 гривень, за 2012 рік в сумі 78000 гривень, за 2013 рік в сумі 79200 гривень, за 2014 рік в сумі 81600 гривень, за 2015 рік в сумі 82800 гривень (т.2, а.с. 18-45).

Також, позивачем долучено копії товарних чеків та накладних щодо придбання будівельних матеріалів: 03.03.2005, 04.03.2005, 07.08.2007, 16.10.2007, 26.10.2007, 09.07.2008, 06.11.2008, 19.11.2008, 30.09.2009, 01.09.2010 (т.2, а.с. 46-52).

Відповідно до акта депутата Бучанської міської ради Бєлорукова А.В. від 03 лютого 2014 року, складеного на усне звернення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., в ході обстеження встановлено, що сім`я проживає разом за вказаною адресою без реєстрації постійно з лютого 2003 року (т.2, а.с.142).

Позивачем долучено до позовної заяви фотокартки зі спільного відпочинку із відповідачем в Болгарії у 2003 році (т.1, а.с. 15-17, т.2, а.с.146).

Відповідно до копії закордонного паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 , у вказаному паспорті містяться відмітки щодо перебування позивача у Болгарії з 10 серпня 2003 року по 24 серпня 2003 року (т.2, а.с.143).

Також, позивачем долучені фотокартки зі спільного проведення свят із відповідачем та родичами і друзями у 2003-2005 роках, а також весілля сторін на місці будівництва будинку (т.2, а.с. 144-149).

Згідно із відповіддю ФОП ОСОБА_21 №2023/21 від 11.08.2021, замовником виготовлення технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , був ОСОБА_2 ; рік побудови 2005 вищевказаного будинку зазначено зі слів замовника, реєстрацію права власності на будинок не оформлювали у зв`язку із особистими обставинами, проведення замірів здійснював особисто, крім ОСОБА_2 в будинку на той момент більше нікого не було (т.2, а.с.150).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 08 лютого 2023 року надав показання про те, що позивач є його рідною сестрою, відповідач ОСОБА_2 є колишнім чоловіком його сестри ОСОБА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомилися у 2002 році, з серпня 2002 року почали проживати разом в квартирі АДРЕСА_4 , яка є трикімнатною, в одній кімнаті проживав свідок, в іншій проживала матір позивача та свідка, а в третій кімнаті почала проживати позивач із ОСОБА_2 . Свідок також зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно працювали, разом їздили на роботу, купували харчі, побутові речі, одяг. Взимку 2003 року ОСОБА_1 зняла квартиру у подруги на АДРЕСА_11 , після чого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 переїхали проживати до цієї квартири, де проживали аж до моменту переїзду у свій новозбудований будинок в АДРЕСА_3 . У 2005 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. У квартирі на Енергетиків у місті Буча у сторін народилася донька, також з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживала якийсь час донька від першого шлюбу ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили придбати земельну ділянку в м. Буча, земельну ділянку придбали за спільні кошти, свідок ОСОБА_8 в подальшому позичав грошові кошти сторонам на купівлю автомобіля, ці кошти йому давно повернуті, будівництво будинку розпочалося у 2005 році.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні надала показання про те, що ОСОБА_1 є її племінницею, у 2002 році ОСОБА_1 познайомилася з ОСОБА_2 , та почали проживати разом у квартирі по АДРЕСА_12 , у даній квартирі проживала її матір, а також сестра свідка, тобто матір позивача, рідний брат позивача ОСОБА_8 . Свідок зазначила, що їй достеменно відомо про те, що ОСОБА_1 почали проживати разом із ОСОБА_2 у квартирі по АДРЕСА_12 , оскільки вона доволі часто приїздила до цієї квартири в той період. У подальшому, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перейшли проживати в іншу квартиру, в тій квартирі разом із позивачем та відповідачем проживала також деякий час донька відповідача від першого шлюбу. Свідок зазначила, що від сестри, тобто матері позивача вона дізналася, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали земельну ділянку в м. Буча, безпосередньо ОСОБА_1 домовлялася з продавцем цієї земельної ділянки, здається у 2005 році розпочали будівництво будинку на тій земельній ділянці. За чиї кошти придбано земельну ділянку, свідку невідомо, однак зазначила, що ОСОБА_1 працювала постійно, навіть у декретній відпустці не була. Свідок зауважила, що вони із сестрою, матір`ю позивача, почали сваритися на ОСОБА_1 щодо того, що вона витрачає грошові кошти на будівництво будинку в той час, як шлюб із відповідачем не зареєстрований.

Свідок ОСОБА_22 підтвердила, що на наданій позивачем фотографії з весілля сторін зображена вона, фото зроблене на земельній ділянці в АДРЕСА_3 , на момент укладення шлюбу у 2005 році будинок ще не був збудований, був лише фундамент, та частина стін, що зображено на фотографіях, долучених позивачем (а.с. 148-149, т.2).

Свідок ОСОБА_23 надала показання про те, що її чоловік товаришував із ОСОБА_2 , свідок із ОСОБА_2 познайомилася у 2000 чи 2001 році, із ОСОБА_1 свідок познайомилася у 2003 році, у липні-серпні 2003 року свідок із чоловіком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його донька від першого шлюбу їздили на спільний відпочинок до Болгарії, під час спільного відпочинку свідок сприймала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як сімейну пару. Свідок зазначила, що була у гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі у АДРЕСА_11 навпроти міськради, де проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_25 та його донька від першого шлюбу.

Також, свідок ОСОБА_23 вказала, що у 2004 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до них із проханням спроектувати будинок, проектом займався інший архітектор в проектній організації ПМП «Аркос», яка належала чоловіку свідка та де свідок також працювала, проектом будинку займався інший архітектор.

Свідок ОСОБА_23 підтвердила, що на наданих позивачем фотографіях зображена вона з чоловіком під час спільної поїздки на відпочинок до Болгарії.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні 08 лютого 2023 року надав показання про те, що він є фізичною особою-підприємцем, працює технічним паспортистом в діяльності архітектури, до нього звернулася людина з проханням виготовити технічний паспорт на будинок в АДРЕСА_3 . Вказав, що він приїхав у узгоджений із замовником час, особисто перебував у будинку та здійснював всі необхідні вимірювання, при цьому, рік будівництва будинку - 2005 рік зазначив у технічному паспорті виключно зі слів замовника.

Свідок підтвердив, що технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 162-168) виготовляв він.

У судовому засіданні 08.05.2023 свідок ОСОБА_26 надала показання про те, що вона мала у власності земельну ділянку в АДРЕСА_3 , яку вирішила продати, та неподалік земельної ділянки на вулиці було розміщено оголошення із пропозицією придбання земельної ділянки. Свідок подзвонила за номером телефону, зазначеним у оголошенні, слухавку підняла ОСОБА_1 , та вони домовилися про зустріч. Восени 2003 року відбулася зустріч безпосередньо на земельній ділянці, на зустрічі були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та домовилися про продаж земельної ділянки їм, земельну ділянку купували без посередників, свідок зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 возили її на своєму автомобілі. Також, свідок вказала, що на земельній ділянці були котлован і блоки, жодних споруд на ділянці не було. В обумовлений день свідок ОСОБА_27 , а також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зустрілися у нотаріуса в м. Буча та оформили купівлю-продаж земельної ділянки, земельну ділянку свідок продала за 8100 доларів США, гроші віддавали у доларах США, ОСОБА_2 дістав із кармана гроші, віддав касиру банку для перерахування, після чого віддав свідку.

Також, судом в судовому засіданні було заслухано технічний запис судового засідання у даній справі від 11.01.2021, в частині надання показань свідками ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які були допитані попереднім складом суду, оскільки наявні поважні причини неявки даних свідків для допиту в судове засідання. Так, у судовому засіданні 11.01.2021 свідок ОСОБА_28 зазначила, що є хресною матір`ю доньки позивача, позивача знає зі школи, вказала, що сторони довго проживали як сім`я, будували разом будинок. Коли почалося будівництво будинку, свідок не пам`ятає, за які кошти будувався будинок точно сказати не може, однак зазначила, що позивач весь час працювала для отримання коштів на будівництво, весілля сторін святкували біля будинку, будинок ще не був готовий на день реєстрації шлюбу, свідок зазначила, що в квартирі у АДРЕСА_11 сторони проживали десь із 2004 року, вона часто бувала у гостях у позивача та відповідача, бачила, що вели спільний побут, проживали як сім`я. Свідок ОСОБА_29 зазначив, що відповідача знає з 1990 року, позивача знає з 2001 року, у 2002 році позивач та відповідач з`явилися у гостях у свідка на день народження його доньки, в подальшому, десь один раз на рік свідок із сім`єю приїздили до Кучинських у гості.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція) проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява № 22603/02); від 25 червня 1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

До сімейних правовідносин, які існували до набуття чинності Сімейним Кодексом України, тобто до 01 січня 2004 року, норми цього Кодексу застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

За змістом статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Нормами діючого на той час КпШС України не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю було тільки майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 22 КпШС України).

Згідно із частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 СК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Вказаний висновок узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 та у Постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 163/754/17, провадження № 61-14555св18.

Таким чином, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 01 січня 2004 року особами, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі як членів сім`ї, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355 ЦК України).

Відповідно положень частини 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, в даному випадку на відповідача.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з серпня 2002 року по 19 серпня 2005 року включно підтверджено показаннями свідків, фотокартками, копіями договорів оренди квартири, копіями актів депутата від 18.09.2019 в частині інформації щодо спільного проживання сторін за відповідними адресами, іншими письмовими доказами.

Таким чином, враховуючи положення чинного на момент виникнення факту спільного проживання Кодексу про шлюб та сім`ю України, який не має зворотної дії в часі, а також враховуючи положення чинного на даний час Сімейного Кодексу України, а також враховуючи, що встановлення факту спільного проживання відповідно до положень ЦК України породжує для позивача юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає встановленню з 01 січня 2004 року по 19 серпня 2005 року включно.

З аналізу викладених роз`яснень норм законодавства, які діяли на час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та на час придбання ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, суд зобов`язаний достовірно встановити набуття такого майна їх спільною працею.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Так, позивач на підтвердження набуття спільною працею з відповідачем земельної ділянки площею 0,1381 га, кадастровий номер :01:121:0921, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , вказує про те, що вона постійно працювала, у зв`язку із чим мала регулярний дохід, що підтверджується копіями довідок про дохід позивача, відповідно до яких у 2002 -2003 роках вона працювала у ПП «Алес плюс», та за 2002 рік отримала дохід у сумі 48000 гривень, за 2003 рік отримала дохід у сумі 72000 гривень, середньомісячна заробітна плата позивача у 2003 році становила 6000 гривень. Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні зазначила, що земельну ділянку по АДРЕСА_3 , продала ОСОБА_2 за грошові кошти в сумі 8100 доларів США. Враховуючи курс валют на час продажу земельної ділянки, а саме що станом на 14.11.2003 1 долар США становив 5,332 гривні, а також що судом встановлено, що станом на час придбання земельної ділянки сторони спільно проживали та вели спільне господарство, суд приходить до висновку, що земельна ділянка, площею 0,1381 га, кадастровий номер :01:121:0921, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , була придбана спільною працею сторін, а тому є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка набута під час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та підлягає поділу відповідно до позовних вимог.

Також, судом встановлено, що будівництво спірного об`єкта незавершеного будівництва - індивідуального житлового будинку загальною площею 246, 04 кв.м, з житловою площею 130, 98 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , розпочалося сторонами у травні 2005 року під час фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за їх спільні кошти, в подальшому будівництво будинку продовжилося за спільні кошти подружжя, станом на час розгляду справи готовність об`єкта незавершеного будівництва становить 90%, щодо даного об`єкта будівництва наявні дозвільні документи на початок будівництва та проектна документація, даний об`єкт фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, позивач позбавлена можливості вчинити дії щодо прийняття даного об`єкта до експлуатації та оформлення права власності на нього, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, а тому є підстави для визнання за позивачем права на частину спірного об`єкта незавершеного будівництва.

Відповідачем до відзиву долучено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 23.08.2018, складений ФОП ОСОБА_21 , інвентаризаційна справа №1353, відповідно до якого рік побудови житлового будинку вказано 2005 рік (т.1, а.с.162-170). Суд критично відноситься до даного доказу, оскільки в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 вказав, що рік побудови будинку зазначив виключно зі слів замовника ОСОБА_2 , окрім того, такий технічний паспорт не є правовстановлюючим документом.

Також, представником відповідача надано копію робочого проекту на електричні та телевізійні мережі в приміщеннях приватного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , від 10.10.2004, а також копію робочого проекту щодо мереж охоронної, пожежної та тривожної сигналізації в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , від 10.10.2004 (т.1, а.с. 171-199), що, за твердженням представника відповідача підтверджує, що будинок був збудований у 2004-2005 роках. Проте, суд критично відноситься до вказаних доказів, оскільки зазначені робочі проекти складені та підписані відповідачем ОСОБА_2 , і від імені представника організації замовника і від імені представника проектної організації, при цьому, відсутні відомості про наявність у ОСОБА_2 повноважень складати дані проекти.

Судом встановлено, що під час шлюбу подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 серпня 2007 року було придбано автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (т.1, а.с. 107), ринкова вартість даного автомобіля складає 114 458 гривень, згідно із звітом про оцінку майна від 04.09.2019, проведеною Приватним підприємством «Синергія».

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави для висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 662/1069/17.

Враховуючи викладене, оскільки автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться у користуванні відповідача, суд вважає правильним задовольнити вимогу позивача про стягнення на її користь грошової компенсації 1/2 вартості легкового автомобіля марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при цьому, всупереч доводам відповідача у відзиві, з урахуванням вищевказаних положень законодавства, згода відповідача на стягнення з нього компенсації за частину автомобіля не є обов`язковою, оскільки відповідачу у власність переходить майно.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати слід розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 19 серпня 2005 року включно.

Визнати земельну ділянку площею 0,1381 га, кадастровий номер :01:121:0921, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка набута під час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на:

1/2 частину земельної ділянки площею 0,1381 га, кадастровий номер :01:121:0921, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - індивідуального житлового будинку загальною площею 246, 04 кв.м, з житловою площею 130, 98 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - легкового автомобіля марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 :

-визнати за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості легкового автомобіля марки GREAT модель WALL SAFESUV 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 57 229 (п`ятдесят сім тисяч двісті двадцять дев`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 930 (десять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень 40 копійок та витрати з оплати послуг оцінювача майна у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_13 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук