Справа № 229/822/23
Провадження № 2/229/726/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Шайгородської О.Г.,

представника позивача Заікіна В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.11.2021 року по день винесення рішення по суті.

В обгрунтування позову зазначає, що з 25 лютого 2015 року була прийнята на роботу на посаду заступника головного бухгалтера до Донецького вищого училища олімпійського резерву ім. С. Бубки. 17.06.2015 року була переведена на посаду головного бухгалтера - заступника директора з фінансово-економічних питань; з грудня 2019 року посада головного бухгалтера - заступника директора з фінансово-економічних питань змінена на головного бухгалтера без зміни функціональних обов`язків. Донецьке вище училище олімпійського резерву ім. С. Бубки згідно з розпорядженням голови обласної державної адміністрації №675/5-20 від 03.07.2020 перейменовано на Комунальний заклад «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С.Бубки». В серпні 2021 року ліцей був перейменований на Комунальний заклад «Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки» та є його повним правонаступником. Комунальний заклад «Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки» є юридичною особою що має всі притаманні повноваження.

05.10.2020 року позивача було звільнено з посади головного бухгалтера у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді , відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

24.06.2021 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області (справа 219/9462/20 провадження 2/219/3153/2020) ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 було задоволено, наказ від 05 жовтня 2020 року визнано незаконним та скасовано, позивача поновлено на посаді головного бухгалтера Комунального закладу «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім . С.Бубки » з 06.10.2020 року, стягнуто з Комунального закладу «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім . С. Бубки » на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.10.2020 року по 24.06.2021 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі.

27.10.2021 року Донецьким апеляційним судом була ухвалена постанова, якою рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2021 року скасовано та у задоволенні позовних вимог до Комунального закладу «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С.Бубки» відмовлено.

29.11.2021 року позивача було ознайомлено з наказом від 29.11.2021 року №141к «Про скасування наказу від 25 червня 2021 року №0-69-к «Про поновленя на роботі ОСОБА_1 »; наказ, яким поновлено на роботі позивача відповідачем було скасовано на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 27.10.2021 року у справі 219/9462/20, провадження 22-ц/804/2347/21.

Постановою Верховного Суду від 12.04.2022 року була скасована постанова Донецького апеляційного суду від 27.10.2021 року, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2021 року залишено в силі.

Наказом КЗ «Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки» від 14.07.2022 року №098-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » був скасований наказ від 29.11.2021 року №141-к «Про скасування наказу від 25 червня 2021 року №069-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », та вважається наказ від 25.06.2021 р №069-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » чинним. Цим же наказом зобов`язано бухгалтерію відповідача скласти скоригований табель обліку використання робочого часу за час вимушеного прогулу.

На підставі наказу КЗ «Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім.. С.Бубки» від 15.08.2022 року за №132-к «Про звільнення за переведенням ОСОБА_1 » позивач була звільнена із займаної посади головного бухгалтера з 15.08.2022 року за переведенням до Обласної дитячо-юнацької спортивної школи для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків згідно п.5 ст. 36 КЗпП України.

Позивач зазначає, що за період з дня її повторного звільнення, тобто з 30.11.2021 року по дату поновлення на роботі- 14.07.2022 року їй не сплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу, що становить 162 робочих дня. Середньоденна заробітна плата обчислена рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2021 року, яке залишено в силі Верховним Судом у справі № 219/9462/20, та складає 1493,27 грн., отже з відповідача підлягає до стягнення заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 241 909,74 грн.

Спочатку відповідач обіцяв сплатити дану суму заборгованості, а потім перестав реагувати на запити позивача.

Крім того, позивач вважає, що після її звільнення відповідачем не погашена сума заборгованості по заробітній платі, тому він повинен нести відповідальність, встановлену ст. 117 КзпП України та просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

А також, просить поновити їй строк звернення до суду, оскільки про нараховані суми, належні їй при звільненні, відповідач її письмово до теперішнього часу не повідомив.

Ухвалою Дружківського міського суду від 14.02.2023 року провадження у справі було відкрито, відповідачу надано строк для подачі відзиву, витребувано у відповідача довідку про нараховану та невиплачену заборгованість по заробітній платі за період з 30.11.2021 року по 13.07.2022 року; довідку про середню заробітну плату позивача.

29.03.2023 року на адресу суду надійшло пояснення відповідача, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу та надає витребувані документи.

26.04.2023 року судове засідання у справі не відбулось через відсутність інтернет зв`язку, 01.06.2023 року за клопотанням представника позивача про ознайомлення з поданими поясненнями відповідача та 21.06.2023 року за клопотанням представника позивача про витребування документів.

12.07.2023 року до суду від відповідача надійшли витребувана судом довідка про заробітну плату за період роботи з 14.07.2022 року по день звільнення 15.08.2022 року та про кількість відпрацьованих днів за цей період.

В судовому засіданні представник позивача на заявлених позовних вимогах наполягав, просив стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.11.2021 року по день винесення рішення по суті, оскільки 30.11.2021 року відповідач була звільнена з роботи на підставі постанови Донецького апеляційного суду Донецької області від 27.11.2021 року, поновлена на роботі була 14.07.2022 року. 15.08.2022 року позивач звільнилась за переведенням, але відповідач з нею не розрахувався до теперішнього часу. Щодо причин поновлення на роботі 14.07.2022 року представник позивача пояснив, що позивач не знала про постанову Верховного Суда, вона є переселенцем з м.Соледару та на теперішній час живе в селі Київської області, інтернету не має.

Представник відповідача Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки в судове засідання не з`явився, згідно із зворотнім повідомленням, судову повістку отримав 29.06.2023 року, про день і час слухання справи повідомлений, заяв, клопотань про відкладення слухання справи не подав. А також представник відповідача не з`являвся в судові засідання 01.06.2023, 21.06.2023, згідно із зворотніми розписками повідомлявся належним чином.

У письмових поясненнях, надісланих до суду, відповідач зазначає, що 29 листопада 2021 року відповідачем припинено трудові відносини з ОСОБА_1 , звільнено з займаної посади головного бухгалтера (наказ від 29 листопада 2021 року № 141 -к «Про скасування наказу від 25 червня 2021 року № 069-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №219/9462/20, провадження №22-ц/804/2347/21).Про постанову від 12.04.2022 Верховного Суду по справі №219/9462/20 (провадження №61-19414св21) відповідачу не було відомо до моменту приїзду 14 липня 2022 року ОСОБА_1 до м. Полтава - фактичного тимчасового місцезнаходження Коледжу на період дії воєнного стану в Україні.14 липня 2022 року судове рішення відповідачем було негайно виконано, трудові відносини з ОСОБА_1 наказом від 14 липня 2022 № 098-к. були поновлені. Розрахунок позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу вважають невірним, оскільки за період з 12 квітня 2022 року по 13 липня 2022 року ОСОБА_1 не з являлася на роботі , не інформувала відповідача про те, що має рішення суду і готова працювати, тому адміністрація Коледжу не може нести відповідальність за нез`явлення працівника на робочому місці. Відповідач зазначає, що позивач не виконав рішення суду, яким передбачено його негайне виконання, не з`являлась на роботу з невідомих причин з 12.04.2022 по 13.07.2022, тому вважають, що за цей період їй нарахувань заробітної плати не має бути. З урахуванням ситуації, яка склалась на території України, на території розташування Коледжу та факту вимушеного тимчасового переїзду на іншу територію, адміністрація коледжу взяла до уваги важкі часи для всіх співробітників та не застосовувала до ОСОБА_1 ніяких заходів, крім того Коледж не мав даних про адресу місцезнаходження ОСОБА_1 . 14 липня 2022 року ОСОБА_1 приїхала до м. Полтави та була поновлена на роботі наказом від 14 липня 2022 року № 098-к, з 15 липня 2022 року пішла у щорічну основну та додаткову соціальну відпустку. 15 серпня 2022 була звільнена за переведенням згідно з наказом від 15 серпня 2022 № 132-к. Коледж не поновив на роботі ОСОБА_1 раніше, оскільки не був ознайомлений з рішенням Верховного Суду до 14 липня 2022 року.

Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справ № 755/12623/19 зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2021 року цивільний позов ОСОБА_1 до Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С.Бубки про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено. Визнано наказ від 01.10.2020 року № 144-к Про припинення трудового договору, де в резолютивній частині вказано, що ОСОБА_1 звільнити з посади головного бухгалтера Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С.Бубки з 05 жовтня 2020 року, незаконним та скасувати. (а.с.18-23)

Згідно з наказом від 25.06.2021 року № 069-к Про поновлення на роботі ОСОБА_1 скасовано наказ Про припинення трудового договору ОСОБА_1 від 01.10.2020 року № 144-к, ОСОБА_1 поновлено на посаді головного бухгалтера КЗ ДОСКСП ім. С.БУБКИ з 06.10.2020 року.( а.с.25)

Згідно з наказом від 29.11.2021 року № 141-к Про скасування наказу від 25.06.2021 року № 069-к Про поновлення на роботі ОСОБА_1 скасовано наказ від 25 червня 2021 року № 069-к Про поновлення на роботі ОСОБА_1 , підстава- Постанова Донецького апеляційного суду від 27.10.2021 року. ( а.с.24)

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 12.04.2022 року постанову Донецького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року скасовано, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2021 року залишено в силі. ( а.с. 12-17).

Згідно з наказом від 14 липня 2022 року № 098-к Про поновлення на роботі ОСОБА_1 скасовано наказ від 29 листопада 2021 року № 141-к Про скасування наказу від 25 червня 2021 року № 069-к Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ; вважається наказ від 25.06.2021 року № 069-к Про поновлення на роботі ОСОБА_1 чинним. ( а.с.6).

Відповідно до наказу від 15 серпня 2022 року № 132-к Про звільнення за переведенням ОСОБА_1 ОСОБА_1 звільнено 15 серпня 2022 року за переведенням до Обласної дитячо-юнацької спортивної школи для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків згідно з п.5 ст. 36 КЗпП України.( а.с.7)

Верховним Судом у постанові від 12.04.2022 року, якою залишено в силі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2021 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 встановлена наявність вини роботодавця у незаконному звільненні ОСОБА_1 .

Після ухвалення постанови Донецьким апеляційним судом 27.10.2021 року, відповідач мав можливість не звільняти ОСОБА_1 , але видав 29.11.2021 року наказ № 141-к про скасування наказу від 25.06.2021 року № 069-к, яким позивач звільнялась з роботи, так як продовжував вважати виданий ним наказ від 01.10.2020 року № 144-к про звільнення позивача вірним та таким, що відповідає положенням закону. Таким чином, після скасування наказу від 25.06.2021 року№ 069-к про поновлення на роботі позивача, вона продовжувала бути незаконно позбавленою можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від неї причин, а отже має отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Щодо строку вимушеного прогулу ОСОБА_1 суд зазначає, що після ухвалення Постанови Верховним Судом 12.04.2022 року, якою залишалось в силі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2021 року, яким позивач поновлювалась на роботі, вина роботодавця у тому, що ОСОБА_1 приступила до роботи лише 14 липня 2022 року, відсутня, оскільки після 12.04.2022 року порушені права ОСОБА_1 судом були відновлені, примусити поновитися працівника на роботі роботодавець без бажання на це останнього не може. Відповідач 14.07.2022 року за зверненям ОСОБА_1 без будь-який перешкод з його боку поновив працівника на роботі, що підтверджується виданим наказом про поновлення на роботі від 14.07.2022 року № 098-к.

Доводи представника позивача про те, що позивач не знала про ухвалену постанову Верховного Суду суд не може прийняти як поважну причину для зарахування періоду з 13.04.2022 року по 13.07.2022 року в строк вимушеного прогулу, оскільки Верховний Суд на офіційному веб-сайті інформує громадян про дату, час та результати розгляду справ, які перебувають в його провадженні. Відсутність інтернету в селі Київської області, де зараз мешкає позивач не може бути причиною, по якій позивач не цікавився розглядом своєї справи протягом тривалого часу.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача за період з дати повторного звільнення ОСОБА_1 - 30.11.2021 року по день ухвалення постанови Верховним Судом, якою відновлювались порушені права ОСОБА_1 - по 12.04.2022 року, та складає 93 робочих дня.

Щодо розміру середньої заробітної плати, яка повинна враховуватися судом при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що за своєю правовою природою вимушений прогул ОСОБА_1 після її звільнення відповідачем наказом № 141-к від 29.11.2021 року став продовжуватися, а не розпочався наново, оскільки наказ видавався на підставі Постанови Донецького апеляційного суду від 27.10.2021 року після скасування 2 інстанцією рішення суду про поновлення на роботі. Наказом відповідача від 29.11.2021 року було скасовано наказ від 25.06.2021 року № 069-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », тому проводячи обчислення розміру середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 30.11.2021 року по 12.04.2022 року суд має виходити із розміру середньомісячної заробітної плати, яка передувала її незаконному звільненню наказом від 01.10.2020 року № 144-к.

Середньоденна заробітна плата за час вимушеного прогулу перед звільненням ОСОБА_1 визначена в рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2021 року, та складає 1493,27 грн.

Таким чином, за період продовження вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 30.11.2021 року по 12.04.2022 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за 93 дні у розмірі 138 874,11 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за період роботи позивача після її поновлення з 14.07.2022 по день її звільнення 15.08.2022 року суд зазначає, що в цей період позивач не була у вимушеному прогулі, оскільки 14.07.2022 року її було поновлено на роботі, їй сплачувалась заробітна плата, за своїми заявами позивач перебувала у відпустці з 15.07.2022 по 03.08.2022 року з виплатою матеріальної допомоги, та у відпустці з 04.08.2022 року по 13.08.2022 року, тому в цій частині її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення середнього заробітку за період після звільнення позивача з 16.08.2022 року за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом 01.02.2023 року, тобто з пропуском тримісячного строку, просить його поновити, оскільки відповідач станом на 01.02.2023 року письмово так і не повідомив її про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, тому вона не мала можливості їх перевірити, оспорити, крім того відповідач обіцяв заборгованість сплатити, тому строк звернення до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, підлягає поновленню, оскільки його пропущено з поважних причин.

Відповідачем суду не надано доказів виплати позивачу всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення та доказів, а також що позивача повідомлено про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні), а отже остаточного розрахунку з позивачем після її звільнення не було проведено з вини відповідача.

З урахуванням приписів ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто з 16.08.2022 року по 15.02.2023 року розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Суд вважає, що сума середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, не може бути обрахованою із розміру середньоденної заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка встановлена рішенням суду -1493,27 грн., як наполягав в судовому засіданні представник позивача, оскільки позивач звільнялася з роботи 15.08.2022 року за її згодою, за переведенням, перед цим її було остаточно поновлено на роботі 14.07.2022 року.

Згідно з довідкою від 04.07.2023 року № 430/01-27 середня заробітна плата ОСОБА_1 за липень 2022 року складає 385,45 грн (відпрацьовано 1 робочий день), за серпень 2022 року складає 359,39 грн (відпрацьовано 1 робочий день), за період липень -серпень 2022 року середньоденна заробітна плата складає 372,42 грн.

Сума середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, складає за період з 16 серпня 2022 року по 15 лютого 2023 року 132 робочих дня х 372,42 грн= 49 159,44 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

При зверненні до суду ОСОБА_1 за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку; за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судовий збір не сплачувався.

Отже, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, крім того підлягає стягненню з відповідача судових збір на користь держави у розмірі 1388,74 грн.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 116, 117, 233, 235 КЗпП України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2021 року по 12.04.2022 року у розмірі 138 874 ( сто тридцять вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн 11 коп.

Стягнути з Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 16 серпня 2022 року по 15 лютого 2023 року у розмірі 49 159 ( сорок дев`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн 44 коп.

Зобов`язати Комунальний заклад Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений нею при поданні позовної заяви у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три ) грн 60 коп.

Стягнути з Комунального закладу Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки на користь держави судовий збір у розмірі 1388 ( одна тисяча триста вісімдесят вісім ) грн 74 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення відповідного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 25.07.2023 року.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача за довіреністю: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Комунальний заклад Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С.Бубки, , юридична адреса: Донецька область, м.Бахмут, вул Благовіщенська, 43, фактична адреса : 36000, м.Полтава, вул Володимира Козака, буд 5.

Суддя : Н.М.Рибкіна