Провадження № 2/641/1104/2023 Справа № 553/6259/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

24 липня 2023 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю секретаря судових засідань Двірник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право спільної часткової власності на частину квартири, загальною площею 20,0 кв.м., житловою площею 13,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що спільно із свої колишнім чоловіком ОСОБА_3 є співвласниками квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 26.02.2007 року. Шлюб з ОСОБА_3 розірвано 26.06.2006 року. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті спадкова справа не відкривалася, його частка у спільному майні не спадкувалася. У зв`язку із тим, що частки права власності співвласників на квартиру не були визначені, позивач звертається до суду із вказаним позовом.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні позову.

Представник відповідача ХМР в судове засідання не прибув, подав до суду відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та просив розглядати справу без його участі. Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву зазначив, що враховуючи вимоги цивільного законодавства в частині регулювання режиму спільної сумісної власності на майно, позивач в порядку цивільного судочинства повинний звертатися до суду про поділ майна між учасника спільної сумісної власності із визначенням за кожним таким учасником відповідної частки. Однак, позивачка просить визнати тільки за собою право спільної часткової власності на квартири та не ставить на вирішення суду вимоги щодо визнання права власності на іншу частки даної квартири за особою, яка приймала участь у приватизації, зазначена у відповідному свідоцтві на право власності на житло та на теперішній час є померлою. Саме, вирішення у судовому порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності із визначенням за кожним учасником спільної власності та визначення за ними права власності є належним та ефективним способом захисту порушеного права. Без визначення за усіма учасниками спільної сумісної власності належних часток буде не можливо у подальшому позивачу реалізувати своє права на державну реєстрацію прав на належну, у майбутньому її частину квартири.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача, заперечуючи проти доводів викладених у ньому, зазначив, що виникнення та припинення цивільної процесуальної дієздатності особи напряму пов`язано з виникненням цивільної правоздатністю, тобто якщо припинилась правоздатності фізичної особи (смерть фізичної особи), то і дієздатність також припинилась. У другого співвласника ОСОБА_3 припинилась цивільна процесуальна дієздатність та правоздатність з часу його смерті. На сьогоднішній час позивач не має процесуального права заявляти позовні вимоги, щодо іншого співвласника, так як не наділений відповідними повноваженнями та не має відповідних прав у розумінні спадкових правовідносин, у зв`язку з тим що позивач не є спадкоємцем за померлим співвласником ОСОБА_3 . Таким чином, у разі задоволення вимог позивача, шляхом визнання права спільної часткової власності на 1/2 квартиру, відповідне рішення буде дієвим та належним способом захисту майнових прав позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги визнає, відзив на позов не подавала.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Ордеру на житлову площу в гуртожитку № 000018 від 12.10.2004 року ОСОБА_3 надано право зайняття з родиною житлової площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірвано 24 червня 2006 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 318 (а.с. 12).

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 26.02.2007 року № НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають на праві спільної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 10.10.2016 року (а.с. 13).

Постановою державного нотаріуса Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області від19.09.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим, що нею пропущений строк подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 15).

Рішенням державного реєстратора від26.11.2021 року ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

В силу ст. 368 ЦК України правом спільної сумісної власності є право власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до положень ст.ст. 370-372 ЦК України, як у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, так і у разі поділу такого майна, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41Конституції України).

Відповідно до частини 1статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змістуст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.1ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з частинами 1, 2ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст.370ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що частки на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділені не були.

Отже, виходячи з принципу рівності часток співвласників, суд вважає, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у праві спільної власності - є рівними, а саме - 1/2 частина у кожного.

Враховуючи встановлені судом обставини, рівність часток сторін, у відповідності до закону, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, суд дійшов висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 15, 317, 355, 358, 368, 369, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на частину квартири, загальною площею 20,0 кв.м., житловою площею 13,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Харківська міська рада, , місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, 7.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: М. В. Богдан