Справа № 545/2056/21
Провадження № 2/545/64/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2023 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Путрі О.Г.,

з участю секретаря - Зінов`євої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач 14.06.2016 в м. Полтаві по вул. Шевченка поблизу будинку №23, керуючи автомобілем Volkswagen Tuareg, рухаючись заднім ходом здійснила наїзд на позивача, чим порушила Правила дорожнього руху та завдала тілесні ушкодження потерпілій, які відповідно до висновку СМЕ №08-315/15/пп від 22.06.2020 є ушкодженням середньої тяжкості за ознаками відсутності небезпеки для життя і тривалого розладу здоров`я та інші тілесні ушкодження, які експертною комісією кваліфіковано, як легкі тілесні ушкодження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.06.2021 у справі №554/11618/20 закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності; цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 залишено без розгляду. Зазначила, що вартість лікування, яка виражається в матеріальній шкоді, становить в загальному розмірі 169 915,81 грн., а саме : 14.06.2016 КТ головного мозку вартістю 530 грн.;16.08.2016 санаторно лікувальні заходи - 23 136 грн.; 05.09.2016 придбання імплантів 25 500 грн; 02.11.2017 розрахунок за комплексне лікування, щодо встановлення та видалення імпланту 120 000 грн; 07.06.2018 МРТ головного мозку 749,18 грн. Для захисту законних прав, як потерпілої та відновлення порушених прав, позивачем був укладений договір з адвокатом для надання правової допомоги в кримінальному провадженні на слідстві та суді, розмір витрат на правову допомогу склав 25 000 грн. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, позивачу завдано моральну шкоду в розмірі 50 000 грн, яка полягає у фізичному болі, емоційних та душевних стражданнях, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків. Факт спричинення душевних та моральних страждань підтверджується, зокрема, висновком спеціаліста від 05.01.2021. Після дорожньо-транспортної пригоди відповідач не відшкодувала завдану матеріальну та моральну шкоду, навіть не вибачилася. У зв`язку з чим прохала стягнути з відповідача заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду: матеріальну шкоду, завдану життю та здоров`ю, пов`язану з лікуванням та відновленням в сумі 169 915,81 грн.; моральну шкоду в сумі 50 000 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в кримінальному процесі в сумі 25 000 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в цивільному процесі в сумі 10 000 грн.

Ухвалою судді від 27.08.2021 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач надала відзив на позов, згідно з яким прохала відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не встановлена, оскільки ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.06.2021 кримінальне провадження закрите, у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Зазначила, що при першочерговому огляді лікарем ОСОБА_1 не скаржилася на біль в правій лопатці, тоді як висновком комісійної СМЕ Харківського бюро СМЕ виявлено в цьому місці перелом, який суперечить первинній медичні документації. Вважає, що комісія прийшла до хибних висновків, так як звернення до лікаря-травматолога 01, 11 та 14.07.2016, перший раз 01.07.2016 - через 17 днів після події, та відсутності інформації про направлення лікаря після огляду для проведення томографії грудної клітки, дають підстави вважати, що позивач могла отримати дане тілесне ушкодження як задовго до цього, так і через тривалий час після того. Вважає висновок №08-315/19/пп комісійної СМЕ Харківського бюро СМЕ неналежним, недопустимим доказом згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України. Висновок спеціаліста ОСОБА_3 щодо емоційного та психологічного стану ОСОБА_1 є також неналежним доказом, оскільки висновок спеціаліста не входить до переліку засобів доказування визначених ст.76 ЦК України. Надана до суду копія рахунку-фактури №6 від 05.08.2016 про оплату оздоровчих послуг та проживання у готельно-оздоровчому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » датована раніше, ніж ОСОБА_1 отримала таку рекомендацію 16.08.2016, тобто позивач особисто прийняв рішення про свій відпочинок, що не підтверджено медичною документацією. Відшкодування матеріальної шкоди в сумі 23 500 грн. на придбання набору титанових імплантів для остеосинтезу лопатки не підлягають задоволенню, з огляду на те, що станом на 05.09.1016 клінічний діагноз перелому правої лопатки у ОСОБА_1 встановлений не був та в матеріалах справи відсутні консультативні висновки лікарів про необхідність хірургічного втручання. Копія рахунку-фактури №СД-00000015 від 02.11.2017 на суму 120 000 грн. про хірургічне втручання не підтверджує такого втручання, а лише вказує на необхідність перерахування коштів. У висновку комісійної експертизи зазначено, що мається в передсерді імплант діаметром 42 мм, а лопатка має ознаки застарілого перелому, тобто імплант взагалі не має ніякого відношення до лопатки. Позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок події з виявленими наслідками в 2019 році.

Від представника позивача адвоката Буряка Д.М. надійшла відповідь на відзив, в якій останній прохав відхилити відзив відповідача, як безпідставний. Вказав, що кримінальне провадження щодо відповідача закрито з нереабілітуючих підстав та відповідача звільнено лише від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, тому на підставі ч.6 ст.82 КК України мало місце порушення відповідачем ПДР України, від яких потерпіла отримала тілесні ушкодження, що потягло за собою завдання матеріальної та моральної шкоди. Вказує, що висновки судово-медичних експертиз є належними та допустимими доказами на підставі яких правоохоронними органами оголошено підозру, а в подальшому скеровано матеріали до суду для розгляду по суті, тому посилання відповідача з цього приводу є хибними. Щодо висновку спеціаліста ОСОБА_3 зазначив, що даний висновок є одним із доказів моральної шкоди, але не є єдиним, а взято в сукупності з іншими доказами. Доводи про відсутності доказів понесення позивачем витрат по відновленню після ДТП здоров`я є припущенням відповідача.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення по справі повторної судово-медичної експертизи відмовлено.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2023 підготовче засідання закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Буряк Д.М. позов підтримали та прохали його задовольнити, пославшись на підстави та обставини викладені у позові.

Відповідач та її представник адвокат Ковжога О.І. у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позов, у задоволенні позову просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першоїстатті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першоїстатті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьоїстатті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.06.2021 закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності; заявлений по матеріалах кримінального провадження цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до обвинуваченої ОСОБА_2 залишено без розгляду; процесуальні витрати по матеріалах кримінального провадження віднесено на рахунок держави .

Згідно з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.06.2021, ОСОБА_2 14 червня 2016 року, близько 14 год 40 хв, керуючи автомобілем Volkswagen Taureg реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Шевченка від вул. Європейська до вул. Стрітенська в м. Полтаві, навпроти центрального входу на територію комунального неприбуткового підприємства «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфасовського» по вул. Шевченка, 23 в м. Полтаві, зупинилася та перед початком руху заднім ходом, не переконавшись у відсутності пішоходів або перешкод та не скориставшись для забезпечення безпеки руху допомогою інших осіб, порушуючи вимоги пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: гострої закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку з наявністю припухлості (забою) м`яких тканин в тім`яно-скроневій ділянці справа, забою (набряку м`яких тканин) в ділянці лівого плечового суглобу, закритої травми правої кисті вигляді підвивиху основи 1-ї п`ястноїкістки у першому зап`ясно-п`ясному (сідлоподібному) суглобі з наявністю набряку (забою) навколишніх м`яких тканин до ділянки променево- зап`ясткового суглобу, садна на передній поверхні правого коліна на тлі набряку (забою) м"яких ткани у ділянці колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи за матеріалами справи № 08-315/19/пп від 22 червня 2020 року, відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи № 537 від 13 серпня 2020 року є порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 10.1 та 10.9 Правил, в саме:

п. 10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,

п. 10.9: «під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».

Порушення вказаних вимог Правил ОСОБА_2 з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Водій ОСОБА_2 мала технічну можливість уникнути наїзду пішохода шляхом виконанням вимог пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху.

Дії обвинуваченої ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. (а.с. 6-7).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №08-315/18/пп від 22.06.2020 у ОСОБА_1 мала місце сукупність наступних тілесних ушкоджень: гостра закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з наявністю припухлості (забою) м`яких тканин в тім`яно-скроневій ділянці справа, забій (набряк м`яких тканин) в ділянці лівого плечового суглобу, закрита травма правої кисті у вигляді підвивиху основи 1-ї п`ястної кістки у першому зап`ясно-п`ясному (сідлоподібному) суглобі з наявністю набряку (забою) навколишніх м`яких тканин до ділянки променево-зап`ястного суглобу, садно на передній поверхні правого коліна на тлі набряку (забою) м`яких тканин у ділянці колінного суглобу. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитися у постраждалої при дорожньо-транспортній пригоді 14.06.20216, що підтверджується часом їх виявлення, характером, локалізацією та клінічними проявами, викладеним у наданій медичній документації, а також висновком консультативного дослідження наданих на експертизу рентгенограм №9422 від 14.06.2016.

Поряд з цим при консультативному дослідженні органів грудної клітки методом мультиспіральної комп`ютерної томографії, що було проведене 29.05.2020, встановлено, що у ОСОБА_1 мала місце закрита травма грудної клітки у вигляді перелому правої лопатки в ділянці її нижнього краю, про що свідчить наявність на томограмах ознак застарілого консолідованого перелому нижнього краю правої лопатки, який утворився задовго (понад одного місяця) до часу проведення дослідження. Враховуючи скарги ОСОБА_1 на біль в грудній клітці справа, що було зафіксовано лікарем-травматологом у записах від 01, 11 та 14.07.2016 не можна виключити, що зазначена травма грудної клітки також могла утворитися у постраждалої при дорожньо-транспортній пригоді 14.06.2016. Механізми спричинення зазначених тілесних ушкоджень наступні. Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку (п. 1.1) виникла від контактної взаємодії тупого твердого предмета (предметів) з тім`яно-скроневою ділянкою голови справа за механізмом удар-струс.

У зв`язку з тим, що надані медичні дані не містять достатніх морфологічних характеристик (крім наявності набряку м`яких тканин) забою в ділянці лівого плечового суглобу (п. 1.2) форми, розмірів, стану поверхні шкіри та її кольору тощо, надати судово-медичну оцінку цього забою щодо походження, характеру та механізму його спричинення не с можливим.

Закрита травма правої кисті (п. 1.3) у вигляді підвивиху основи 1-ої п`ястної кістки у першому зап`ясно-п`ясному (сідлоподібному) суглобі з наявністю набряку (забою) навколишніх м`яких тканин до ділянки променево-зап`ясткового суглобу виникла від контактної взаємодії за механізмом удару тупого твердого предмета з ділянкою 1-го пальця кисті з вектором сили, що травмувала, спрямованим найбільш ймовірно уздовж осі 1-ої п`ясткової кістки.

Садно на передній поверхні правого коліна на тлі набряку (забою) м`яких тканин у ділянці колінного суглобу (п. 1.4) утворилося внаслідок контактної взаємодії тупого твердого предмета з передньою поверхнею коліна за механізмом поєднаної дії ковзання-тертя удару

Закрита травма грудної клітки у вигляді перелому правої лопатки в ділянці нижнього краю утворилася за механізмом удару при контактній взаємодії тупого твердого предмета з задньою поверхнею грудної клітки справа в проекції нижнього краю правої лопатки.

Відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26.07.1995 р. за № 254/790 г погоджених і Міністерством внутрішніх справ країни, Генеральною прокуратурою України. Верховним судом України та Службою безпеки України (надалі «Правил ступень тяжкості тілесних ушкоджень, зазначених у п. 1 «Підсумків», кожного окремо, така:

- закрита травма грудної клітки у вигляді перелому правої лопатки в ділянці її нижнього краю с ушкодженням СЕРЕДНЬОЇ ТЯЖКОСТІ за ознаками відсутності небезпеки для життя і тривалого розладу здоров`я (пп. 2.2.1.а; 2.2.1.в; 2.2.2 «Правил»);

- гостра закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, з наявністю припухлості (забою) м`яких тканин в тім`яно-скроневій ділянці справа (п. 1.1 «Підсумків ЛЕГКИМ тілесним ушкодженням за ознакою короткочасного розладу здоров`я (пп. 1 2.1.3. в (примітка); 2.3.1.; 2.3.2.; 2.3.3 «Правил»); закрита травма правої кисті у вигляді підвивиху основи 1-ої п`ястної кістки першому зап`ясно-п`ясному (сідлоподібному) суглобі навколишніх м`яких тканин до ділянки променево-зап`ясткового суглобу (п. 1.3 «Підсумків») с ЛЕГКИМ тілесним ушкодженням за ознакою короткочасного розладу здоров`я (пп. 1.5.1, 2.3.1.; 2.3.2л.; 2.3.3 «Правил»);

- садно на передній поверхні правого коліна на тлі набряку (забою) м`яких тканин у ділянці колінного суглобу (п. 1.4 «Підсумків») с ЛЕГКИМ тілесним ушкодженням (пп. 1.5.2; 2.3.2.6, 2.3.5 «Правил»).

Забій (набряк м`яких тканин) в ділянці лівого плечового суглобу у зв`язку з неможливістю достеменно визначити походження та морфологічний характер цього забою на підставі об`єктивних відомостей, не може бути визначений за ступенем тяжкості тілесного ушкодження (примітка до п. 4.6 «Правил).

Щодо клінічного діагнозу «Закритий перелом 6-го ребра зліва», який був встановлений ОСОБА_1 після події 14.06.2016 р., необхідно зазначити наступне. При проведенні консультативного дослідження наданої на експертизу рентгенограми грудної клітки зліва на ім`я ОСОБА_1 (№ 9422 від 14.06.2016 р.) встановлена наявність переломів бічних відрізків 6-го лівого ребра (зі зміщенням уламків на 1/4 ширини кістки) та 7-го лівого ребра (зі зміщенням уламків на 1/3 ширини кістки). Однак, при консультативному дослідженні прицільних цифрових рентгенограм лівої половини грудної клітки (№ 315_19 від 29.05.2020 р.), а також мультиспіральної комп`ютерної томографії органів грудної клітки (рег. номер 3488/34265), що були проведені ОСОБА_1 29.05.2020 р., наявності кісткових післятравматичних змін ребер, зокрема 6-го та 7-го лівих ребер, не встановлено. Тому, враховуючи відсутність оглядової ренгенограми органів грудної клітки постраждалої безпосередньо після події 14.06.2016 р., яка дозволила б за характерними рентгенологічними ознаками достеменно визначити її належність до ОСОБА_1 , експертна комісія утримується від судово-медичної оцінки рентгенологічних даних про наявність переломів 6-го та 7-го лівих ребер на наданій рентгенограмі грудної клітки зліва на ім`я ОСОБА_1 (№ 9422 від 14.06.2016 p.).

При аналізі відеозапису події від 14.06.2016 р., встановлено, що пішохід ОСОБА_1 почала переходити проїжджу частину справа наліво відносно задньої частини автомобіля «Фольксваген-Туарег» (який в той час почав рухатися назад) та була звернена до нього правою бічною поверхнею тіла. Безпосередньо перед первинним контактом із автомобілем пішохід різко уповільнила свій рух та почала обертатися праворуч і в момент первинного контакту з правою задньою частиною автомобіля була повернута до нього своєю правою передньо-бічною поверхнею тіла. Внаслідок первинного контакту з автомобілем сталося падіння пішохода на дорожнє покриття назад і ліворуч.

З огляду на локалізацію та характер тілесних ушкоджень, встановлених у ОСОБА_1 , а також приймаючи до уваги вагонну компоновку задньої частини автомобіля «Фольксваген- Туарег», слід вважати, що черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із забоєм м`яких тканин в тім`яно-скроневій ділянці справа, травма правої кисті та садно на передній поверхні правого коліна із забоєм м`яких тканин у ділянці колінного суглобу утворилися внаслідок первинного контакту пішохода з правою задньою частиною автомобіля.

Необхідно зазначити, що первинний контакт правої задньої частини автомобіля з правою кистю ОСОБА_1 також призвів до відведення правої руки постраждалої зміщенням правої лопатки назад, що могло сприяти її травмуванню (утворенню перелому в ділянці її нижнього краю) при подальшому падінні постраждалої на дорожнє покриття.

Згідно витягу з «Журналу № 9 реєстрації амбулаторних хворих» за 2016 р., при первинному обстеженні ОСОБА_1 після події 14.06.2016р. о 15 год. 25 хв. 14.06.2016 р. постраждалій був проведений тест на наявність алкоголю у повітрі, що видихається, за допомогою «Алкотестеру» (№ 81) алкоголь не виявлений (0,00 ‰) (а.с.9-11, 186-203).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо відповідача за клопотанням захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , яке вона підтримала, закрито ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.06.2021 з нереабілітуючих підстав та відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Таким чином, враховуючи вищенаведені факти та норми права, судом встановлено, що своїми діями відповідач ОСОБА_2 скоїла кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесне ушкодження, та, крім того, спричинило легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Наведені положення цивільного законодавства повністю узгоджується з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, згідно з яким передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, що 14.06.2016 (в день скоєння ДТП) ОСОБА_1 проведене КТ головного мозку, що підтверджується копією томограми. Вартість проведеного дослідження становить 530,00 грн. та підтверджується копією розрахунку оплати за послуги медичної допомоги №76775 від 14.06.2016 та копією фіскального чеку від 14.06.2016 (а.с.25).

Окрім того, 07.06.2018 Жабо проведено магнітно-резонансну томографію головного мозку вартістю 749,81 грн., що підтверджується висновком та копією фіскального чеку (а.с.26).

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста лікаря травматолога ОСОБА_6 . Поліклінічного відділення Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського від 16.08.2016 ОСОБА_1 встановлений діагноз: політравма ЗЧМТ (14.06.2016) з/перелом VІ ребра зліва, торакалгія, з/перелом правої лопатки; хронічний плечовий періартрит справа, больовий синдром, контрактура правого плечового суглобу. При неефективності консервативного лікування рекомендовано оперативне лікування (МОС лопатки) (а.с.27).

Постачальником ФОП ОСОБА_7 видана ОСОБА_1 видаткова накладна №357 від 05.09.2016 про придбання набору спеціалізованих титанових імплантів для остеосинтезу лопатки в сумі 23 500,00 грн. (а.с. 31).

02.10.2017 між ТОВ «Сіті Доктор» (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) укладений договір про надання медичних послуг, згідно з яким виконавець зобов`язується протягом дії договору за завданням замовника надавати йому за плату послуги, пов`язані з профілактикою, діагностикою та лікуванням хвороб, консультуванням та супутні послуги (медичні послуги), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (а.с.35-38).

Згідно з п.п.2.4 п.2 договору про надання медичних послуг від 02.10.2017 факт надання виконавцем послуг передбачених умовами договору та факт отримання таких послуг замовником підтверджується актом-приймання передачі послуг (надалі Акт).

Відповідно до п.п.2.5, п.2.6 п.2 вищевказаного договору після надання виконавцем послуг, передбачених умовами договору, виконавець надає замовнику для підписання акт, в якому зазначається які медичні послуги було надано, їх вартість, заборгованість замовника. Підписанням акту замовником свідчить, що медичні послуги йому надані у повному обсязі, відповідно до умов договору, а також те, що з приводу отриманих послуг замовник не має претензій до виконавця.

Такий акт-приймання передачі, де зазначено які медичні послуги було надано ОСОБА_1 , їх вартість, позивачем в ході розгляду справи суду наданий не був.

ТОВ «Сіті Доктор» виписаний ОСОБА_1 рахунок-фактура № СД-00000015 від 02.11.2017, згідно з яким вбачається, що вартість лікування складає 120 000,00 грн. (а.с. 39).

Згідно з повідомленням ТОВ «Сіті Доктор» від 15.12.2022 №1/1512 надати фінансову документацію на підтвердження отримання коштів за договором про надання медичних послуг від 02.10.2017 не має можливості, у зв`язку з її знищенням через сплив строків зберігання (а.с.172).

Позивачем в ході розгляду справи не доведено та не надано доказів в підтвердження того факту , що їй було здійснене оперативне хірургічне втручання по встановленню та видаленню імпланту лопатки, у зв`язку зі спричиненням тілесних ушкоджень відповідачем в результаті ДТП, яка відбулася 14.06.2016, зокрема в дослідженому судом висновку комісійної судово-медичної експертизи №08-315/18/пп такі відомості відсутні, що не заперечувалося позивачем та її представником; будь-яка медична документація в підтвердження факту хірургічного втручання по встановленню та видаленню імпланту лопатки для дослідження суду позивачем не надавалась. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на придбання набору спеціалізованих титанових імплантів для остеосинтезу лопатки в сумі 23 500,00 грн. та комплексне лікування щодо встановлення та видалення імпланту лопатки вартістю 120 000 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно з консультативним висновком спеціаліста лікаря пульмонолога від 16.08.2016 вбачається, що ОСОБА_1 відмовилася від запропонованого стаціонарного лікування; рекомендації лікаря: фізметоди лікування, санаторно-курортне лікування, тощо (а.с. 29).

Відповідно до копії рахунку-фактури №6 від 05.08.2016 за надання оздоровчих послуг з 07.09.2016-30.09.2016 у готельно-оздоровчому комплексі «Старий Відень» загальна сума, що підлягає оплаті, складає 23 136,00 грн. (а.с. 30).

Разом з тим, позивачем не надані докази щодо отримання лікувально-оздоровчих послуг, пов`язаних безпосередньо з лікуванням наслідків, які виникли у зв`язку з ДТП 14.06.2016 та оплати таких послуг.

Таким чином, витрати на санаторно-лікувальні заходи не підтверджені належними доказами, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 1 279,81 грн., а саме: 530,00 грн. проведення КТ головного мозку; 749,81 грн. проведення МРТ головного мозку.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. суд приходить до наступного.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позовній заяві та в судовому засіданні послалася на те, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях, моральних переживаннях, порушенні душевної рівноваги та у фізичному болю , яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків.

Згідно з висновком спеціаліста ОСОБА_3 від 05.01.2021 встановлено, що події, а саме факт довготривалої необхідності перебувати в ситуації невизначеності та негативного характеру життєвих перспектив внаслідок ДТП 14.06.2016, де ОСОБА_1 є постраждалою особою, які були піддані діагностиці, відповідають критеріям визначення «психічна травма». Висновком встановлено, що стан психоемоційного здоров`я ОСОБА_1 дає несприятливий прогноз щодо можливості особи в подальшому витримувати фізичне та емоційне навантаження в стресових ситуаціях. У ОСОБА_1 порушені життєві зв`язки, неможливість продовження громадського життя, порушені стосунки з оточуючими людьми, розрив ментальних зв`язків та настали інші негативні наслідки в наслідок чого в неї виникли моральні та душевні страждання, які потребують довготривалого лікування та нагляду спеціаліста (а.с.16-19).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктами 3,9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При вирішенні спору судом установлено, що неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача завдано потерпілій (позивачеві) немайнових втрат.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачці.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги вищезазначені факти, характер, обсяг, тяжкість, тривалість завданих страждань позивачеві, яких вона зазнала у зв`язку зі спричиненням їй тілесних ушкоджень, враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в розмірі 40000 грн .

Твердження відповідача про її невинуватість у скоєнні ДТП та неспричиненні позивачеві тілесних ушкоджень, в результаті чого останній була завдана матеріальна та моральна шкода, суд оцінює критично та вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними доказами, дослідженими судом.

Доводи відповідача та її представника щодо відшкодування позивачеві спричиненої в результаті ДТП шкоди страховою компанією АТ «СК«АХА Страхування», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, є необґрунтованими. Оскільки, як встановлено судом, відповідач в установленому законом порядку та строки відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звертався до вказаного страховика та не надавав необхідні документи з приводу ДТП з метою отримання страхового відшкодування, що підтверджується відповіддю страхової компанії від 24.01.2023 (а.с. 178). Крім того, позивач не була обізнана, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована страховою компанією АТ«СК«АХА Страхування», оскільки відповідач не повідомляв позивача про це. У зв`язку з зазначеними фактами позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання від страхової компанії страхової виплати по відшкодуванню спричиненої в результаті ДТП шкоди.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у кримінальному процесі, суд дійшов таких висновків.

Так, встановлено, що 15.06.2016 між ОСОБА_1 та її захисником-адвокатом Буряк Д.М. укладений договір про надання правової допомоги в кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п.1.1 п. 1 вищевказаного договору адвокат бере на себе зобов`язання щодо виконання функції адвоката/захисника в кримінальному провадженні та надання правової допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів замовника, як потенційного на стадії досудового розслідування та в суді, по кримінальному провадженні, щодо факту ДТП, що мало місце 14.06.2016 по вул. Шевченка в м. Полтаві, поблизу обласної лікарні.

Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 договору про надання про надання правової допомоги в кримінальному провадженні від 15.06.2016 сума гонорару за даним договором визначається на підставі додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно з додатком №1 до договору про надання правової допомоги в кримінальному провадженні від 15.06.2016 сума гонорару адвоката становить 25 000,00 грн.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

У справі №462/6473/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Так, процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Водночас ВП ВС вважає, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Кримінальний процесуальний кодекс України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17.

Таким чином, вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в кримінальному процесі в сумі 25 000 грн. задоволенню не підлягають, з огляду на те, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, а тому не можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову.

Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу під час розгляду цивільної справи , суд вважає за необхідне зазначити таке.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Встановлено, що 18.06.2021 між позивачем ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Буряком Д.М. укладений договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п.1 договору адвокат бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу (консультацію), підготовки позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та представлення інтересів у суді, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п.п.4.1, 4.2. п.4 договору про надання юридичних послуг від 18.06.2021, за адвокатські послуги замовник сплачує в готівковій формі єдиноразово в сумі 10 000 грн. Оплата за юридичні послуги проводиться після підписання цього договору та договір чинний після сплати коштів (а.с.40).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У разі недотримання вимог співмірності, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За таких обставин, беручи до уваги позицію відповідача, яка заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача витрат на правову допомогу, з урахуванням критеріїв складності справи, яка не є справою значної складності, враховуючи характер правовідносин у цій справі та те, що позовні вимоги задоволено частково, проаналізувавши обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін , виходячи з принципів співмірності судових витрат, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Позивач відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 219 915,81 грн., позов задоволений на суму 41 279,81 грн.( тобто на 18,77% )

Згідно ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог , а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 412,78 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 1 279,81 (одна тисяча двісті сімдесят дев`ять) гривень 81 коп. та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в цивільному процесі в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 412 (чотириста дванадцять) гривень 78 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

- відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Суддя: О. Г. Путря