_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5679/23
Провадження № 2/947/1533/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, суд -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в якій позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання матері.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2023 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 02.03.2023 року провадження по справі було відкрито та запропоновано відповідачу та третій особі надати свої письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 02.03.2023 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано від органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради письмовий висновок щодо доцільності місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.07.2023 року через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Губської Ю.О. надійшла заява про визнання позову, якою відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, тому визнає позовні вимоги в даній частині.

Позивач ОСОБА_4 та її адвокат Колосовська Л.Л. до судового засідання не з`явились, надали суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Губська Ю.О. до судового засідання не з`явились, надали письмову заяву, якою позов визнали та просили розглянути справу за їх відсутності.

Представник третьої особи - Київська районна адміністрація Одеської міської ради - до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, письмово повідомлено суд, що у вирішенні всіх питань покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , з 2016 року.

В період фактичних шлюбних відносин у сторін по справі народилася дитина, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1413 від 19 грудня 2017 року, місце державної реєстрації Київський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області , що вбачається із копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 . / а.с.13/.

Позивачка в позовній заяві вказує, що матеріальну допомогу ОСОБА_2 на утримання сина надавав нерегулярно та недостатньо, тому вона звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів.

Судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2022 року (справа № 947/5702/22) стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.09.2022 року заява ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини була залишена без задоволення. До наступного часу аліменти відповідач не сплачує, внаслідок чого склалась заборгованість.

Позивач зазначає, що 19.02.2018 року, за адресою проживання сторін: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 влаштував конфлікт, внаслідок якого було здійснено виклик поліції та дії ОСОБА_2 були кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства (адміністративна справа 520/3292/18 Київський районний суд м.Одеси). Але, у зв`язку з примиренням, ОСОБА_2 не був притягнутий до адміністративної відповідальності. Фактично з березня 2020 року сторони припинили жити разом, однак дитина ОСОБА_3 залишився проживати разом з матір`ю.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникали суперечки і сварки з приводу участі кожного із них у вихованні дитини, виникає непорозуміння щодо визначення місця проживання дитини, тому позивач змушена звернутись до суду та до органу опіки та піклування з заявою про розгляд питання щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини від 27.06.2023 року, складеним органом опіки та піклування, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , створено належні умови для виховання, проживання та розвитку дитини, враховуючи, що мати здатна виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за малолітньою дитиною, згоду батька стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, та інші обставини, що підтверджуються наявними документами, Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, дослідивши матеріали справи, приймає до уваги вказаний висновок органа опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю за її фактичним місцем проживання.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як зазначено у ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Суд зауважує про те, що батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини.

У відповідності до роз`яснень п. 24 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд вважає, що задоволення позову не порушує права та інтереси відповідача, оскільки останній письмово виклав свою правову позицію у письмовій заяві шляхом визнання позову у повному обсязі.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місце проживання дитини разом з матір`ю, підлягають задоволенню, оскільки з досліджених доказів, вбачається, що це відповідає інтересам дитини, а батьки мають можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку, тому суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 7, 19, 141, 150, 153, 160, 161, 171 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою її фактичного проживання.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.07.2023 року.

Суддя Гниличенко М. В.