Провадження № 2/522/1385/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м .Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 грудня 2006 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 014/0077/82/68699, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 140 000, 00 дол. США, строком до 25 грудня 2016 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 грудня 2006 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 137, 10 кв. м, житловою площею 68, 30 кв. м. До вказаних договорів сторони також укладали договори про внесення змін до них від 14.04.2011 року. Надалі були укладені низькі договорів про відступлення права вимоги щодо позивачки, а саме договір між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк»; між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп»; між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 . Позивачка вважає, що є підстави визнання даних договорів недійсними, оскільки борг, за яким передано право вимоги, є безпідставним на основі рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2018 року (справа № 520/3128/15-ц). Також вважає, що кредитори не повідомляли боржника- ОСОБА_4 про зміну кредиторів, що у свою чергу може призвести до несприятливих насідків саме для кредиторів. Між тим також зазначено, що оспорюваний договір за соєю юридичною природою є договором факторингу. ОСОБА_2 є фізичною особою та не відноситься до фінансових установ у розмінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому не може надавати фінансові послуги, у тому числі й у формі факторингу. У зв`язку з вищевикладеним позивачка була змушена звернутись до суду з даним позов.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року відкрито провадження по справі в загальному порядку на 17.01.2022 року

17.01.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Розгляд справи відкладено на 21.02.2022 року.

На адресу суду 17.02.2022 року надійшло відзив на позовну заяву від відповідача ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно якого просив відмовити у задоволені позовних вимог позивачки.(а.с.68-98 т. 1).

В обґрунтування відзиву зазначено, що 25 грудня 2006 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 014/0077/82/68699, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 140 000, 00 дол. США, строком до 25 грудня 2016 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 грудня 2006 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 137, 10 кв. м, житловою площею 68, 30 кв. м. До вказаних договорів сторони також укладали договори про внесення змін до них від 14.04.2011 року. Тобто сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договорів, а тому дані договори були укладені згідно чинного законодавства та є дійсними та законними. Також зазначено, що укладання договорів відступлення прав вимог відбулося у відповідності до вимог діючого законодавства на час їх укладання, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування такого права. щодо безпідставності боргу, то позивачем не доведено факт виконання зобов`язання, а тому твердження позивачки що борг, за яким було передано права вимоги, є безпідставним, є хибним, оскільки відступлення права вимоги відбулось за дійсною вимогою. Також укладенні договори відступлення права вимоги не суперечать приписам чинного законодавства України, вчинені учасниками які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, а тому не можуть вважатися недійсними.

У судове засідання 21.02.2022 року були присутні представник позивача - адв. Хижняк А.В. , представники відповідачів: адв. Іноземцев О.В., адв. Звезділіна-Полішко А.Д., інші учасники провадження не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. За клопотанням представників відповідачів. Та надання строку для підготовки відзиву. Розгляд справи відкладено на 21.03.2022 року.

21.03.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. 21.03.2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача «Райффайзен Банк Аваль» про відкладення судового засідання. Розгляд справи відкладено на 18.04.2022 року.

18.04.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. На електронну адресу суду 18.04.2022 року від представника відповідача «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про проведення засідання за їх відсутності. Також на адресу суду 18.04.2022 року надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_2 - адв. Іноземцева О.В. про призначення судово-економічної експертизи, клопотання про зупинення провадження та відзив на позовну заяву. (а.с. 175-180 т. 1)

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідачем ОСОБА_2 , як особою, якій перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договором у відносинах з боржником ОСОБА_1 , після укладення договору відступлення права вимоги не надавалися будь-які послуги, які б мали ознаки фінансових. Більш того, ОСОБА_2 , як особі, що надано за договором право вимагати виконання боржником своїх кредитних зобов`язань, взагалі не надавалися будь-які послуги будь-яким особам. Відповідачем ОСОБА_2 були вчинені виключно дії, направлені на задоволення вимог, як іпотекодержателя, за рахунок іпотечного майна у суворій відповідності до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Позивач наводить норми зазначеного Закону, робить правильні висновки стосовно статусу осіб, які можуть за законом надавати фінансові послуги, проте помилково вважає, що норми цього Закону підлягають застосуванню у відносинах договорів відступлення права вимоги (цесії).

Розгляд справи відкладено на 23.05.2022 року.

На адресу суду 20.05.2022 року надійшло клопотання представника відповідача «Райффайзен Банк Аваль» про проведення засідання за їх відсутності.

У судове засідання 23.05.2022 року був присутній представник відповідача ОСОБА_2 - адв. Іноземцев О.В. , інші учасники провадження не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Від представника позивача ОСОБА_1 - адв. Хижняк А.В. надійшло клопотання про відкладення справи у зв`язку із виїздом за кордон. Розгляд справи відкладено на 13.06.2022 року.

На адресу суду 08.06.2022 року надійшло клопотання представника відповідача «Райффайзен Банк Аваль» про проведення засідання за їх відсутності.

У судове засідання 13.06.2022 року були присутні представник позивача - адв. Хижняк А.В., представник відповідача -адв. Іноземцев О.В., інші учасники провадження не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. З метою вивчення позиції сторін, розгляд справи відкладено на 20.06.2022 року.

У судове засідання 20.06.2022 року були присутні представник позивача - адв. Хижняк А.В., представник відповідача -адв. Іноземцев О.В., інші учасники провадження не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Разом із позовом представником позивача - адв. Хижняк А.В. , було подано до суду клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 20.06.2022 року у задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_2 -адв. Іноземцева О.В. про зупинення провадження відмовлено.

Ухвалою суду від 20.06.2022 року клопотання представника позивача - адв. Хижняк А.В. було задоволено частково та витребувано докази та розгляд справи відкладено на 15.08.2022 року.

До суду 13.07.2022 року на виконання ухвали суду від 20.06.2022 року від ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» частково надійшли витребувані докази.

У судове засідання призначене на 15.08.2022 року з`явилася представник позивача - адвокат Хижняк А.В., від представника відповідача 11.08.2022 року до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи та про неможливість виконання ухали суду від 20.06.2022 року у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 за кордоном.

Представник позивача зазначила, що необхідно повністю витребувати докази, тому проти відкладення судового розгляду не заперечувала.

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи на 31.10.2022 року.

У судове засідання призначене на 31.10.2022 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Від представника АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 21.12.2022 року.

У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщені Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 21.12.2022 року, відкладено на 14.02.2023 року.

У судове засідання призначене на 14.02.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Від представника АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, від представника позивача - адв. Хижняк А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, від представника відповідача ОСОБА_2 - адв. Іноземцев О.В. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 23.03.2023 року.

До суду 23.03.2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про повернення зі стадії розгляду по суті до підготовчого провадження з метою витребування доказів, а саме, витребувати:

- у ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» належним чином завірені копії укладених з ОСОБА_2 : договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 29.05.2020 року, договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 29.05.2019 року з додатками або оригінали даних договорів для огляду в судовому засіданні, копія акту-приймання передачі;

- у ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» належним чином завірені докази повної оплати прав вимоги відповідно до договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 29.05.2020 року та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29.05.2020 року та належним чином завірений витяг реєстру боржників в частині, що стосується ОСОБА_1 .

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі розгляд справи, призначений на 23.03.2023 року, відкладено на 19.04.2023 року.

До суду 10.04.2023 року від АТ «Райффайзен Банк» надійшло клопотання, згідно якого просив надати можливість представнику банку взяти участь у судового засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 11.04.2023 року клопотання представника АТ «Райффайзен Банк» про проведення судового засідання призначеного на 19.04.2023 року в режимі відеоконференції задовлено.

У судове засідання призначене на 19.04.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 06.06.2023 року.

У судове засідання призначене на 06.06.2023 року з`явилися представник позивача-адвокат Хижняк А.В., представник відповідача - адвокат Іноземцев О.В., від представника АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що у матеріалах справи міститься клопотання від 23.03.2023 року про повернення зі стадії розгляду по суті до підготовчого провадження з метою витребування доказів, а саме, витребувати:

- у ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» належним чином завірені копії укладених з ОСОБА_2 : договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 29.05.2020 року, договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 29.05.2019 року з додатками або оригінали даних договорів для огляду в судовому засіданні, копія акту-приймання передачі;

- у ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» належним чином завірені докази повної оплати прав вимоги відповідно до договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 29.05.2020 року та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29.05.2020 року та належним чином завірений витяг реєстру боржників в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Також відмітив, що у відповідачки ОСОБА_2 документи відсутні, наразі вона знаходиться за кордоном і не може надати данні документи, а тому просить витребувати їх у ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».

Розгляд справи відкладено на 20.07.2023 року.

Ухвалою суду від 06.06.2023 року клопотання представника відповідача - адв. Іноземцев О.В. про витребування доказів задоволено частково та витребувано у ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» належним чином завірені копії укладених з ОСОБА_2 : договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 29.05.2020 року, договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 29.05.2019 року з додатками або оригінали даних договорів для огляду в судовому засіданні, копія акту-приймання передачі; у ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» належним чином завірені докази повної оплати прав вимоги відповідно до договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 29.05.2020 року та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29.05.2020 року та належним чином завірений витяг реєстру боржників в частині, що стосується ОСОБА_1 .

До суду 26.07.2023 року на викання ухвали суду від 06.06.2023 року від ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» надійшов лист, що ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» вимушено було змінити своє місцезнаходження та при цьому під час перевезення архівних документів частину з них було втрачено, в тому числі ті копії, які були витребувані ухвалою суду від 06.06.2023 року.

У судове засідання призначене на 10.10.2023 року був присутній представник відповідача ОСОБА_2. - адв. Іноземцев О.В.. Від представника АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, від представника позивача - адв. Хижняк А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Протокольною ухвалою суд визнавав неявку адв. Хижняк А.В. неповажною у звязу з відсутністю доказів поважності неявки (відрядження), розгляд справи відкладено на 22.11.2023 року.

У судове засідання призначене на 22.11.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Від представника АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, від представника позивача - адв. Хижняк А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 20.12.2023 року.

У судове засідання призначене на 20.12.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Від представника АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, від представника позивача - адв. Хижняк А.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, від представника відповідача ОСОБА_2 - адв. Іноземцев О.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, просили відмовити у задоволені позовних вимог. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 01.01.2024 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25 грудня 2006 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 014/0077/82/68699, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 140 000, 00 дол. США, строком до 25 грудня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 грудня 2006 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 137, 10 кв. м, житловою площею 68, 30 кв. м.(а.с.31-36 т.1)

До вказаних договорів сторони також укладали договори про внесення змін до них від 14.04.2011 року.(а.с.80-83, 84-87, 91т.1).

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 іпотечного договору у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом пункту 4.5 статті 4 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за ним та/або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно із Законом України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням, за іпотекодержателем.

29.05.2020р. право вимоги за кредитним договором № 014/0077/82/68699 та нотаріально посвідченим договором іпотеки, укладеними 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , було переуступлене за договором відступлення права вимоги АТ «ОКСІ БАНК» (а.с. 92-95 т.1). Додатком №1 до цього договору також є розрахунок заборгованості за кредитним договором на загальну суму 199 257,59 долл. США (а.с.94).

29.05.2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було укладено договір відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/0077/82/68699 та договором іпотеки, укладеними 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (а.с. 241а-247 т.1), договір відступлення прав за договором іпотеки нотаріально посвідчений, реєстр.№654. до вказаний договорів також наявні Акт прийому-передачі -додаток №1. та розрахунок заборгованості за кредитним договором на загальну суму 199 257,59 долл. США ( (247,244 т.1). Також вбачається, що ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» 29.05.2020р. сплатило кошти на виконання даного договору (а.с.245а т.1).

Також судом встановлено, що в подальшому 29.05.2020 року Право вимоги за кредитним договором № 014/0077/82/68699 та договором іпотеки, укладеними 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , було переуступлене ОСОБА_2 на підставі договорів про відступлення прав вимоги від 29 травня 2020 року.

02 червня 2020 року ОСОБА_2 направила ОСОБА_1 вимогу про повернення їй як новому кредитору заборгованості за кредитним договором в розмірі 402 257, 36 дол. США, що еквівалентно 10 823 096, 30 грн. Повідомила, що у випадку невиконання вимоги протягом тридцяти календарних днів, починаючи з дня отримання вимоги, іпотекодержатель розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, в порядку передбаченому пунктом 4.5 договору іпотеки з урахуванням змін до нього.

27 липня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 .

27 липня 2020 року о 19:39:05 приватний нотаріус Горда І.В. внесла запис про право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.

30 липня 2020 року приватний нотаріус Горда І.В. прийняла рішення про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_2 замінила ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у вже існуючому зобов`язанні та набула прав первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Даний факт доведений у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 року по справі № 522/14673/20 та визнається сторонами.

Постановою Верховного Суду від 15.02.2023 року по справі № 522/14673/20 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в частині вирішення позову до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої Ірини Володимирівни; в частині вирішення позовної вимоги до ОСОБА_2 про скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої Ірини Володимирівни про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування запису про реєстрацію права власності відмовлено.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року залишено без змін. А саме за яким : суд скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 липня 2020 року, індексний номер 53383135, прийняте приватним нотаріусом Гордою І.В. Скасував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 37553811 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 137, 10 кв. м.

06.12.2021 року позивачка по цій справі подала даний позов до суду.

Також судом встановлено, що рішенням від 13 листопада 2018 року у справі № 520/3128/15-ц Київський районний суд м. Одеси відмовив ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Цим рішенням суду встановлено, що за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, так само як і неможливо перевірити самий факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі.

З наведених підстав Київський районний суд м. Одеси виснував, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів надання кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту та доказів щодо наявності у відповідачів заборгованості у розмірі, зазначеному в розрахунку вимог банку станом на 26 грудня 2014 року, що є підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості.

Отже, рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року у справі № 520/3128/15-ц набрало законної сили 29 вересня 2020 року.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом позовних вимог є оспорювання договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором і договором іпотеки..

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_1 вказані договори кредиту та іпотеки та змін до них, не оспорювались в судовому порядку

Суд встановив, що підставами даного позову позивачка вказала, що:

-борг, за яким було передано право вимоги, є безпідставним.

Дана підстава спростовується судом, оскільки з рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року вбачається, що позивач не довів на час розгляду справи 26.12.2014р. суму заборгованості та видачу коштів, проте судом не встановлено відсутність між сторонами зобов`язальних правовідносин за договором кредиту і договором іпотеки.

Проте з розрахунку заборгованості, який є додатком до Договору відступлення прав вимоги, зазначається заборгованість станом на 29.05.2020 року на загальну суму 199 257,59 доларів США та 5 461 891,51 грн., з яких:

заборгованість за кредитом 35 868,67 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом- 58 987, 06 доларів США, заборгованість за процентами- 507, 97 доларів США, та прострочена заборгованість з процентами- 103 893,89 доларів США.(а.с.94).

-не повідомлення боржника про зміну кредитора.

Дана підстава спростовується судом, оскільки за загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається позивачка, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором .

Саме до таких висновків прийшов Верховний Суд у постанові КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц:

-оспорюваний договір є договором факторингу.

Договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються (п. 49 Постанови ВП ВС від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18), а правова природа відповідного договору незалежно від його назви 2 визначається, виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору (п. 9.5 Постанови ВП ВС від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).(п.62 ВП ВС).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

При цьому Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги.

Згідно п.2.1. Договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором зазначено: в порядку та на умовах, визначених Договором, первісний кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, а Новий кредитор заміняє Первісмног7о кредитора як сторону- кредитора у кредитних договорах, договорах забезпечення та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитними договорами. Новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужується), в порядку та на умовах, передбачених Договором.

При цьому Новий кредитор набуватиме статус правонаступника Первісного кредитора відповідно до чинного законодавства України. У виконавчому провадженні, пов`язаному з правом вимоги.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В той же час з договорів вбачається, що в них відсутні як специфічний суб`єктний склад так і мета, які притаманні договору факторингу:

Щодо мети укладення правочинів (п. 59 Постанови)

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

Щодо суб`єктного складу правочинів (п.п. 51-55 Постанови)

Учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа (ст.ст. 2, 512-518 ЦК України). Суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України); фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором, 3 що вбачається із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ч. 5 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Суд вбачає, що право вимоги відступається без стягнення фактором додаткової плати, таким чином в даному випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України) (п. 62 Постанови ВП ВС від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

Крім того суд вбачає , що позивачка обрала неефективний спосіб захисту виходячи з наступного:

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) за позовом про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсації зроблено висновки про те, що ефективний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що у цій справі спосіб захисту, обраний позивачем, дозволяє ефективно захистити порушене особисте немайнове право інтелектуальної власності.

У постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) про визнання незаконним та скасування рішення Велика Палата Верховного Суду виснувала, що задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення міської ради про передачу в оренду земельної ділянки третій особі, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не приведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним зазначеним майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів захисту. Виходячи з обставин цієї справи, ефективним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо позивач був позбавлений права володіння земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20) про визнання протиправним і скасування розпорядження зазначено, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Судове рішення про визнання недійсним розпорядження про реєстрацію статуту релігійної організації в новій редакції не є підставою для вчинення реєстраційних дій, а відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Зважаючи на характер спірних відносин, ефективному способу захисту інтересу релігійної організації та/або її членів відповідає позовна вимога про визнання недійсним статуту релігійної організації в новій редакції. Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

В даній справі, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає що даний позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав і інтересів позивачки, оскільки наявність кредитного та іпотечного договорів не спростовано, а прав власності позивачка на квартиру, що є предметом іпотеки, захищено іншим рішенням суду (справа №522/14673/20).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачки.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 514, 526, 610, 625, 629 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 27, 43, 46, 48, 49, 64, 76, 81, 175, 223, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 01.01.2024 року.

Суддя Домусчі Л.В.