ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4315/23 Справа № 185/1311/20 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року

у справі за позовом комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради звернулося до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом, посилаючись на те, що 22 лютого 2019 року між КП «Павлоградводоканал» та ОСОБА_1 укладено договір № 1006780 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення, до якого ввійшла існуюча заборгованість.

Протягом тривалого часу ОСОБА_1 отримував послуги з водопостачання та водовідведення, але не сплачував за надані послуги, у зв`язку з чим станом на 01 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 35 162,63 грн.

Зазначає, що 22 лютого 2019 року між КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір №49022019 про реструктуризацію заборгованості за водопостачання та водовідведення у розмірі 33 138,79 грн. на термін з 22 лютого 2019 року по 22 лютого 2024 року, тобто відповідач визнав заборгованість, але проплати повністю не здійснює.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року скасовано судовий наказ, виданий Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 08 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради заборгованості по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення станом на 31 серпня 2019 року.

З урахуванням вищенаведеного, просили стягнути з відповідача заборгованість з оплати за послуги водопостачання і водовідведення за період з 01 жовтня 2016 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 20 327,03 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року позов КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради заборгованість з оплати за послуги водопостачання і водовідведення у розмірі 20 327,03 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для задоволення вимог, у зв`язку із відсутністю належних доказів на підтвердження факту не користування послугами позивача.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи не взято до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи № 1202-22 від 30 березня 2022 року, яким встановлено, що підпис у договорі про реструктуризацію заборгованості з водопостачання та водовідведення від 22 лютого 2019 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, а тому є недійсним. Вказує про помилковість висновків суду першої інстанції з приводу його права власності на зазначену квартиру, оскільки матеріали справи не містять жодного правовстановлюючого документа. Разом з тим, зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції з приводу його права приживання у зазначеній квартирі та невірність розрахунку заборгованості, який проведено з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 жовтня 2004 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою зареєстровані також дочка відповідача та колишня дружина, які проживають в квартирі та споживають послуги з водопостачання і водовідведення.

Відповідач частково сплачував надані послуги, нараховані на трьох осіб, які зареєстровані у квартирі. Загальний розмір заборгованості становить 20 327,03 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду, витне водопостачання та водовідведення» визначено, що споживачі питної води зобов`язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про те, що незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про надання житлово-комунальних послуг, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки підприємством у встановленому законом порядку послуги споживачам надаються, а тому останній повинен нести зобов`язання по їх сплаті.

Доводи з приводу непідписання договору про реструктуризацію заборгованості з водопостачання та водовідведення не заслуговують на увагу, в силу того, що на відповідача покладено процесуальний обов`язок з надання доказів, про не отримання послуг, вартість яких підлягає сплаті за встановленими тарифами (позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26 вересня 2018 року по справі №750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані обставини його не проживання у квартирі АДРЕСА_2 та помилковість висновків суду першої інстанції з приводу його права власності на зазначену квартиру не приймаються до уваги колегією суддів, у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку передбаченого пунктом 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання централізованого водовідведення i типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМУ від 05 липня 2019 року № 690 про те, що споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Аргументи апеляційної скарги з приводу невірного розрахунку заборгованості, проведеного з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, відповідачем не спростовано, оскільки не надано доказів наявності засобів обліку, або проведення періодичної повірки відповідного лічильника, отже розрахунок заборгованості позивачем зроблено відповідно до вимог ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова