Справа № 295/2660/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участі секретаря Алексеєнко В.В.

представника позивача Соломонюка С.А.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу №1 про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки виплати

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Богунського районного суду м.Житомира з позовною заявою, в якій просить стягнути з Житлово-будівельного кооперативу №1 заборгованість по невиплаті заробітної плати та компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 40392,04 та суму середнього заробітку за весь час затримки.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.03.2023 справу передано за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, однак, при звільнені відповідач не здійснив з позивачем розрахунок належних їй сум до виплати. Позивач звернулась з проханням до відповідача здійснити з нею належний розрахунку, однак відповідач надав лише довідку про заборгованість із заробітної плати, яка складає 40392,04 грн., у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 31.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі.

25.04.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що строк звернення до суду з позовом у позивача минув 22.02.2023, оскільки звільнення відбулось 06.12.2022. Також зазначено, що на даний час проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000357 за ст. 356 КК України, оскільки дії попереднього керівництва мають ознаки злочину. Якщо в результаті розслідування буде виявлено, що позивачу нараховувалась але не виплачувалась, то буде проведено повторне нарахування та виплата гарантованої винагороди.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні решти позовних вимог, оскільки їх задоволення змусить відповідача перевищувати свої повноваження та порушувати права членів кооперативу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.04.2012 була прийнята на роботу в ЖБК -1 штукатуром. 01.03.2017 переведена на роботу маляром. 06.12.2022 звільнена з роботи за власним бажанням, що вбачається з копії трудової книжки (а.с. 6-9).

Відповідно до копії Довідки про заробітну плату № 161 від 17.01.2023 виданої Житлово-будівельним кооперативом № 1 ОСОБА_1 дійсно працювала в ЖБК-1 і заборгованість по заробітній платі складає 40392,04 грн. (а.с. 10).

У суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність та належність цього доказу, оскільки він не спростований у встановленому законом порядку. Звернення голови правління ЖБК №1 до правоохоронних органів з приводу підробки фінансових документів кооперативу, не свідчить про те, що вказана довідка є підробленою та містить недостовірну інформацію.

Ухвалою суду від 27.04.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з витребувано у Житлово-будівельного кооперативу №1: Довідку про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за останні 6 місяців, що передували звільненню; Кількість днів невикористаної щорічної основної відпустки ОСОБА_1 , за які не виплачена компенсацію при звільненні та інформація про розмір нарахованої компенсації за невикористані дні відпустки; Копія наказу про прийняття на роботу та про звільнення ОСОБА_1 з Житлово-будівельного кооперативу №1; Копії всіх заяв ОСОБА_1 які подавались до Житлово-будівельного кооперативу №1 про надання відпусток.

Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області: Належним чином засвідчені відомості (витяг) з податкової звітності Житлово-будівельного кооперативу №1 (код за ) за період з 13.04.2012 року по 06 грудня 2022 року (включно), що містять помісячні нарахування заробітної плати, в тому числі відпускних (виплачена заробітна плата за час відпустки) відносно застрахованої особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: Витяг рядків з Таблиці 6 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам» Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; Витяг рядків з Додатку 1 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам» до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, для долучення до матеріалів справи.

Відповідачем по справі ЖБК №1 вимоги ухвали суду не виконані, витребувані документи суду не надані. Натомість, 05.06.2023 подані письмові пояснення з яких вбачається, що проводиться досудове розслідування, відповідач не впевнений в достовірності даних, що містяться в журналах ведення бухгалтерського обліку, оскільки висновку органів досудового розслідування стосовно порушення кримінальної справи немає. Також вказано, що подано клопотання про зупинення провадження, тому просить суд зупинити рішення про витребування доказів.

Слід зазначити, що до суду клопотання про зупинення провадження у цивільній справі ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу №1 про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки виплати не надходило. Також, нормами цивільного процесуального законодавства не передбачено можливості зупинення дії ухвали про витребування доказів.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання ухвали суду надано витяг зі звітності, що містить щомісячні нарахування заробітної плати та відпускних ОСОБА_1 за період з квітня 2012 по грудень 2022, яка перебувала в трудових відносинах з Житлово-будівельним кооперативом № 1.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною першою статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній станом на день звільнення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній станом на день звільнення) із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній станом на день звільнення) відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Між сторонами виникли спір з приводу стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ЖБК № 1 та за період з вересня 2022 року по грудень 2022 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем із виплати заробітної плати у розмірі 40392,04 гривень.

Суд звертає увагу, що право працівника на своєчасне отримання заробітної плати, що є винагородою за виконану роботу гарантоване статтею 43 Конституції України, статтею 47, 94, 116 Кодексу законів про працю України, статтями 1, 24 Закону України "Про оплату праці".

Так, відповідно до статті 24 Закону України "Про оплату праці" своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, а відповідно до статті 25 цього Закону забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Ураховуючи невиконання відповідачам обов`язку щодо своєчасної виплати належного позивачу заробітку за період з вересня 2022 по грудень 2022, неподання відповідачем заперечень щодо розміру заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати за період з вересня 2022 року по грудень 2022 року у розмірі 40392,04 грн. (з подальшим утриманням податків і обов`язкових платежів).

Сумніви нового керівництва ЖБК № 1 у діях попередніх керівників не є підставою для невиплати наявної заборгованості перед позивачем.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У позовній заяві позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі Порядок).

Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (пункт 2 Порядку), нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Середньоденна заробітна плата позивача становить 297 грн. 49 коп., виходячи з розрахунку: (6428,41 грн. + 6363,48 грн) / (21 р.д + 22 р.д.); де 12792,09 грн. нарахована заробітна плата за жовтень та листопад 2022 року (останні два місяці перед звільненням); 43 р.д. - сумарна кількість робочих днів у жовтні-листопаді 2022 року.

Отже, ураховуючи невиплату відповідачем належних позивачу сум при звільненні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.12.2022 (наступний день після звільнення) до 07.06.2023 (шість місяців з дня початку затримки розрахунку) у розмірі 38673,70 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів), виходячи з розрахунку: 297,49 грн. х 130 р.д., де 297,49 грн. - середньоденна заробітна плата позивача; 130 р.д. сумарна кількість робочих днів затримки розрахунку (з 07.12.2022 по 07.06.2023).

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000 та від 30.09.2009 №23-рп/2009.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вказувалося вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

З письмових матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачем було заявлено про судові витрати, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема витрати на правничу допомогу в сумі 21500,00 грн.

Представником позивача в обґрунтування суми стягнення витрат за професійну правову допомогу надано Договір про надання правової допомоги від 20.09.2022, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 01.02.2023 року на суму 21500,00 грн., акт надання послуг від 21.02.2023.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги конкретні обставини справи, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 21500,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим на надання правничої допомоги, зокрема, у акті надання послуг від 21.02.2023 враховано у загальну суму подання уточненої позовної заяви на суму 2000,00 грн., однак уточнена позовна заява до суду не подавалась та стягнення коштів в органах виконавчої влади в сумі 3000,00 грн., що не може бути враховане у правову допомогу при розгляді даної справи судом, у зв`язку із чим, витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню частково у розмірі 16500,00 грн.

Також, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн. , оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу №1 про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки виплати задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу №1 на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі та компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 40392 (сорок тисяч триста дев`яносто дві) грн. 04 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 38673 (тридцять вісім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 70 коп., з подальшим утриманням з вказаних сум податків і обов`язкових платежів та витрати на правову допомогу в сумі 16500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за останній повний місяць роботи у розмірі 6363 (шість тисяч триста шістдесят три) грн. 68 коп.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу №1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач: Житлово-будівельний кооператив №1, зареєстроване місцезнаходження за адресою: 10001, м. Житомир, м-н Привокзальний, 6/126, кв. 40,

Головуючий суддя Ю. І. Драч