ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4643/23 Справа № 184/1233/22 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/1233/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, яке постановлено суддею Томашем В.І. у місті Покрові Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 лютого 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 35 років пропрацював електрослюсарем Центральної енерголабораторії Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат». 13.09.2021 року позивач звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. У відповідності з пунктом 6.11. колективного договору роботодавець зобов`язаний був у день розрахунку виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних зарплат - 39 904,62 грн. Оскільки роботодавець не зробив цього, позивач звернувся до суду. 27.07.2022 року Дніпровський апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції і задовольнив позов яким зобов`язав ГЗК виплатити позивачу одноразову допомогу і відшкодувати моральну шкоду.

ОСОБА_1 відповідно до ст. 117 КЗпП України, просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 79809,24 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79 809 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`ять) грн. 24 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні до 3161,88 грн.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі відповідач Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи вказувало, що відповідач визнав обґрунтованим право позивача на стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, але заперечує виключно проти його розміру, оскільки, прострочена заборгованість становить розмір одноразової матеріальної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, кА виплачується працівнику при виході на пенсію, відповідно до п.6.11 Колективного договору, отже не належить до фонду оплати праці, а тому не входить до структури заробітної плати.

Вважає, що однією з причин затримки виплати є неправомірне рішення суду першої інстанції, яке в подальшому було скасовано Дніпровським апеляційним судом, тому відповідач не може матеріально відповідати за незаконність рішення першої інстанції.

Вказує, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку не є спів мірною із самим розміром одноразової матеріальної допомоги.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є деспотичним, яке перетворило штрафну санкцію на непомірний тягар для відповідача та надмірний прибуток для позивача, порушивши баланс відповідних інтересів.

Просить прийняти до уваги той факт, що господарська діяльність відповідача у правовому режимі простою у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити без задоволення апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду, як законне та обґрунтоване.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював електрослюсарем Центральної енерголабораторії Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат».

Безперервний стаж його роботи на вказаному підприємстві становить 35 років. 13.09.2021 року позивач звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію.

У відповідності з пунктом 6.11. колективного договору роботодавець зобов`язаний був у день розрахунку виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних зарплат - 39 904,62 грн.

Оскільки роботодавець не зробив цього, позивач звернувся до суду.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 12 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до Дніпровського апеляційного суду.

27.07.2022 року Дніпровський апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції Орджонікідзевського міського суду від 12 травня 2022 року і задовольнив позов, яким зобов`язав ГЗК виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу і відшкодувати моральну шкоду.

Згідно розрахунку середньої заробітної плати колишнього електрослюсаря ЦЕЛ АТ «Покровський ГЗК» Ширяєва Г.Г. згідно постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньогодинна заробітна плата позивача складає 77,56 грн., середньомісячна кількість годин за період 171,5 год., середньомісячна заробітна плата 13 301,54 грн.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі становить 79809,24 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, зазначаючи, що розмір середнього заробітку за час затримки при розрахунку є співмірним з із розміром заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч. 1 ст. 3 КЗпП України).

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина 1 ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року по справі № 810/451/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц зроблено висновки: «Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця».

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є деспотичним, яке перетворило штрафну санкцію на непомірний тягар для відповідача та надмірний прибуток для позивача, та те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що господарська діяльність відповідача у правовому режимі простою у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російської фФедерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі, низкою Указів Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався (Указ № 133/2022 від 14 березня 2022 року, Указ № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, Указ № 341/2022 від 17 травня 2022 року, Указ № 573/2022 від 12 серпня 2022 року тощо).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

В обгрунтування відсутності своєї вини відповідач послався на те, що підприємство знаходиться у режимі простою у в`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, що підтверджено Наказом ОД «про зупинку Комбінату на простой з 01 грудня 2022 року № 30- від 03.12.2022 року.

Даних про те, як вплинуло перебування підприємства у простою на діяльність підприємства в цілому та, зокрема, на його спроможність проводити розрахунки з працівниками відповідач суду не надав.

Крім того, загальновідомо, що м. Покров Дніпропетровської області не був окупований збройними силами Російської Федерації.

Сам по собі факт збройної агресії Російської Федерації проти України, які і спричинене цим введення в Україні воєнного стану, не є достатньою підставою для звільнення відповідача, який не перебуває на тимчасово окупованій території країни або в зоні проведення активних бойових дій, від відповідальності за не проведення повного розрахунку з позивачем у зв`язку із його звільненням, бо не спростовує його вини.

За таких обставин колегія суддів обґрунтовано не бере до уваги доводи відповідача про відсутність його вини у несвоєчасному здійсненні повного розрахунку з позивачем у зв`язку збройною агресією Російської Федерації проти України та введенням на всій території України воєнного стану, оскільки відповідач не довів, що ці обставини унеможливили виконання ним обов`язку, передбаченого ст. 116 КЗпП України.

Середньогодинна заробітна плата позивача складає 77 грн. 56 коп. середньомісячне число робочих годин позивача складає 171,5 робочих годин згідно довідки, наданої відповідачем, середньомісячна заробітна плата позивача становить 13 301,54 грн., не оспорюється сторонами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на стягнення шестимісячного середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79 809,24 грн., а, оскільки на момент звернення до суду з даним позовом ці суми йому виплачено не було, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в межах заявлених позовних вимог, що відповідає нормам ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини встановлює, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків Європейського суду з прав людини, апеляційний суд доходить до висновку, що несплата роботодавцем належних позивачеві гарантованих виплат при звільненні, є втручанням у визначений майновий інтерес працівника в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги сукупність зібраних доказів, суд дійшов впевненого висновку про порушення відповідачем трудових прав позивача у зв`язку з неправомірною бездіяльністю саме відповідача та відсутністю жодних винних дій позивача, що встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2022 року.

До того ж в розумінні дії Конвенції і встановлених обставин у даній конкретній справі виявлено, що правомірні очікування позивача порушені, що підпадає під дію статті 1 Протоколу № 1, тобто підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: