К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року місто Київ

справа № 761/12785/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/8219/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Саадулаєва А.І. від 8 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заяви

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що до 17 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилися двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_1 , а також працює вчителем в школі, де вчаться діти заявника.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не допускають заявника до спілкування з донькою ОСОБА_5 , протягом 5 місяців, утримують за тимчасовою адресою, винаймаючи житло, не дозволяють бачитись з донькою та говорити по телефону.

ОСОБА_1 доводилось викликати поліцію, щоб побачити в яких умовах утримують дитину, зокрема 16 лютого 2022 року, однак, в квартиру його не пустили, доньку не бачив.

Зазначає, що ОСОБА_2 є абсолютно сторонньою для нього і доньки людиною, постійно втручається в їх сімейне життя.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 є кривдником по відношенню до його доньки, яка є особою, що зазнає домашнього насильства, просив суд видати стосовно ОСОБА_2 обмежувальний припис на шість місяців, яким покласти на нього такі заходи тимчасового обмеження його прав: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) та обмежити спілкування з постраждалою дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонити наближатися на 30 метрів до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_5 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 7 березня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, до участі у справі залучено заінтересовану особу ОСОБА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 8 березня 2023 рокузаяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що заявник не надав суду належних та беззаперечних доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно малолітньої ОСОБА_5 , що є обов`язковою умовою для можливості застосування до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про залучення у справі заінтересованої особи, що внесена до протоколу судового засідання, а також рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Скаржник зазначає, що судом не було досліджено та враховано обставини, які мали місце 16 лютого 2022 року, зокрема те, що він приїхав за адресою проживання (на той момент) малолітньої ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 , однак побачитись з дитиною не зміг. ОСОБА_2 жорстоко поводився з малолітньою ОСОБА_5 в результаті чого вона отримала моральну травму, стала боятися виходити на вулицю та ходити до школи. З пояснень самої ж ОСОБА_3 дитина потребувала допомоги психолога.

Суд першої інстанції в судовому засіданні від 7 березня 2023 року безпідставно залучив до участі у справі заінтересовану особу ОСОБА_3 , оскільки заява її представника - Топчія П.І. адресована Солом`янському районному суду міста Києва, а не

Шевченківському. Крім того, за приписами статті 350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Також судом необґрунтовано було відмовлено у витребуванні доказів.

Крім того, станом на момент подання апеляційної скарги ОСОБА_1 отримав судове рішення, яким ОСОБА_3 заборонено перешкоджати йому у спілкуванні та побаченні з донькою ОСОБА_5 , яке нею не виконується.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - Топчій П.І. у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає. При цьому до відзиву додав нові докази, що стосуються справи.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, про наявність таких об`єктивних обставин у відзиві не зазначено.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для дослідження поданих представником заінтересованих осіб нових доказів під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просив її задовольнити. Також просив постановити окрему ухвалу відносно адвоката Топчія П.І. , посилаючись на порушення правил адвокатської етики та недотримання вимог пунктів 12, 15 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги; поширення ним персональних даних та порушення адвокатської таємниці.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник Топчій П.І. проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Процесуальні дії суду

В судовому засіданні ОСОБА_7 подав заяву про вступ у справу як особа, яка за законом має право без спеціальних повноважень захищати права та інтереси малолітньої онуки.

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у залучення ОСОБА_7 до участі у справі, оскільки він фактично просить залучити його у якості заявника, однак така процесуальна дії неможлива на стадії апеляційного розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 23 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том І а.с. 5,6).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (том І а.с.4).

4 березня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (том І а.с. 54).

16 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я начальника Солом`янського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві Жука І.В., згідно якої повідомив, що 16 лютого 2023 року він звернувся до поліції за допомогою, оскільки його доньку ОСОБА_5 силоміць утримують за адресою: АДРЕСА_1 , не дають побачитись з дитиною, разом з нею знаходиться її мати ОСОБА_3 та чужа для неї людина - ОСОБА_2 . Просив притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за втручання в його особисте життя та заборону побачити дитину (том І а.с. 8-9).

У відповідь на вказане звернення, ОСОБА_1 повідомлено, що відносини між ним та колишньою дружиною ОСОБА_3 є цивільно-правовими і вирішуються в порядку цивільного судочинства (том І а.с. 10).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що малолітня ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 (том І а.с. 58-65)

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12 серпня 2022 року до реєстру внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, за заявою ОСОБА_3 , а саме: вчинення відносно неї колишнім чоловіком ОСОБА_1 психологічного насильства (том І а.с. 66).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з видачі обмежувального припису, є Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 2, 3, 7, 8 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII: дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не

досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства; домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 Закону № 2229-VIII).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Згідно з пунктом 3 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке невідоме кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина 3 статті 26 Закону № 2229-VIII).

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник або особа, в інтересах якої подано заяву, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 та від 2 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц.

Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Установивши, що заявник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо малолітньої ОСОБА_5 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Посилання у апеляційній скарзі на те, що події щодо жорсткого поводження ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_5 мали місце 16 лютого 2022 року, з приводу

чого викликалась поліція, і яким суд не надав ніякої оцінки є необґрунтованими і відхиляються судом апеляційної інстанції.

Сам факт звернення ОСОБА_1 до органів поліції не є безумовною підставою для застосування судом до ОСОБА_2 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Роздруківка телефонних розмов та аудіо записи розмов ОСОБА_2 з ОСОБА_1 не підтверджують факту вчинення будь-яких протиправних дій відносно малолітньої ОСОБА_5 . Інших доказів на підтвердження обставин на які посилається у заяві ОСОБА_1 немає.

Натомість, колегія суддів враховує, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває справа № 761/14055/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року було забезпечено позов ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та побаченнях з донькою ОСОБА_5 (том І а.с. 233-237).

Водночас наявність спору щодо визначення місця проживання дитини не може бути достатньою правовою підставою для видачі обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги щодо залучення заінтересованої особи ОСОБА_3 до участі у справі з порушенням норм процесуального права є безпідставними.

Згідно з частиною 1 статті 350-1 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

При цьому у частині 2 наведеної статті чітко вказано, що заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

У даній справі участь ОСОБА_3 є обов`язковою, оскільки вона є матір`ю малолітньої ОСОБА_5 , дружиною ОСОБА_2 і дитина наразі проживає разом із ними, а тому ухвала суду від 7 березня 2023 року про залучення її до участі у справі в якості заінтересованої особи є законною і обґрунтованою.

Твердження заявника про те, що заява про залучення заінтересованої особи адресована Солом`янському районному суду міста Києва, що виключає можливість її розгляду Шевченківським районним судом міста Києва, спростовуються наявною в матеріалах справи заявою (том І а.с. 136).

Відмова суду першої інстанції у витребуванні доказів, у контексті даної справи, не є порушенням норм процесуального права, оскільки обов`язок щодо доведення обставин, на які посилається заявник, покладені саме на нього (частини 1 статті 81 ЦПК України). Підстави за яких суду було необхідно витребувати докази не встановлено.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відносно представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Топчія П.І., то колегія суддів вважає за необхідне залишити дане клопотання без задоволення.

Згідно з частиною 2 статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Мотивуючи підстави для постановлення окремої ухвали відносно адвоката Топчія П.І. , заявник вказував, що у наявних в матеріалах справи копіях ордерів на представленні інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні підписи адвоката; копія ордеру серії АА № 1258929 не містить дати видачі та підпису адвоката; копія ордеру серії АА № 1219974, який міститься в І томі на а.с. 104, 139, має різні дати видачі, різні договори про надання правничої допомоги, а також установи в яких він представляє інтереси клієнта ОСОБА_3 . Також адвокатом подано до суду копію свідоцтва про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що є розголошенням персональних даних, оскільки згоду на це заявник не давав.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із частиною 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пунктів 5, 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, з подальшими змінами до нього, (далі - Положення) ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Пунктом 12 Положеннявстановлені реквізити, які має містити ордер: 12.1. Серію, порядковий номер ордера; 12.2. Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; 12.3. Посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; 12.4. Назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо); 12.5. Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; 12.6. Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); 12.7. Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; 12.8. Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги; 12.9. Дату видачі ордера; 12.10. Підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі "Адвокат"); 12.11. Підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі "Адвокат"); 12.12. Підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським

бюро/адвокатським об`єднанням. Під час дії воєнного стану на території України реквізити, передбачені цим підпунктом, можуть оформлятись у відповідності до пункту 10 цього Положення; 12.13. Двовимірний штрих-код QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ; 12.14. Реквізити 12.1, 12.5 (крім номера посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане), 12.6, 12.7, 12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці.

Наявні в матеріалах справи копії ордерів не повністю відповідають наведеним вище вимогам, однак є достатніми і необхідними підтвердженнями того, що адвокат Топчій П.І. уповноважений надавати правову допомогу клієнтам ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) та представляти їх інтереси, що вони особисто підтвердили в судовому засіданні.

Під час застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наявність в матеріалах справи копії свідоцтва про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_8 само по собі не свідчить про розголошення персональних даних останніх та порушення адвокатом Топчієм П.І. правил адвокатської етики.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено процесуальних порушень адвокатом Топчієм П.І., які давали б підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 8 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: