Справа №336/4211/23
Провадження № 2/336/2133/2023
УХВАЛА

про розгляд клопотання про відвід судді

24 липня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши клопотання адвоката Железняка Віктора Кузьмича про відвід судді, -

встановила:

22.07.2023 представник позивача - адвокат Железняк В.К., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги б/н від 28.04.2023 серії АР №101481 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав клопотання/заяву про відвід судді у справі.

Клопотання обґрунтовує тим, що 23.05.2023 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» позивачем подано заяву на спростування ухвали суду із зазначенням доводів, які свідчать про безпідставність прийнятої суддею ухвали та незаконність ухвали. З вказаного часу суддя будь-яких дій процесуального характеру не вчиняє, зокрема протягом трьох місяців не вирішила питання про відкриття провадження у справі, чим грубо та умисно порушила приписи ст. 187 УЦПК України. Тобто, суддя безпідставно займається тяганиною і фактично уникає виконання обов`язків по здійсненню правосуддя чи то з особистих чи з інших причин, які наразі позивачу не відомі. Викладене свідчить, що нескладну справу суддя не бажає розглядати і своєю протиправною бездіяльністю перешкоджає позивачу оформити документи на відшкодування витрат, пов`язаних руйнуванням внаслідок бойових дій належного йому житлового будинку.

Оскільки відповідно до п. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи, тобто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та без проведення судового засідання, фіксування останнього за допомогою звукозаписувальних технічних засобів згідно зі ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

При вирішенні питання про відвід судді, слід виходити з наступного.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п. 104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, №86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме: суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що 09.05.2023 в провадження Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надішли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування а розпорядженні житловим будинком, визнання незаконним та скасування рішення виконкому Новояковлівсьої сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майн, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, реєстрацію права власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав.

Позивач просив у позві: 1) визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради від 23.06.2011 №15 про оформлення права власності ОСОБА_2 на належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 ; 2) визнати незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.09.2011 (без номеру), видане Новояковлівською сільською радою на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 ; 3) скасувати з закриттям розділу державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 (інша адреса: АДРЕСА_1 ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно; 4) зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 (інша адреса: АДРЕСА_1 ), який належить йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18.07.1995 року, виданого виконавчим комітетом Оріхівської районної ради народних депутатів Запорізької області та зареєстрованого 18.07.1995 Пологівським бюро технічної інвентаризації в книзі №4 за реєстровим номером №210.

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2023, вказану справу було передано в провадження судді Звєздовій Н.С.

Згідно з вимогами ст. 185 ЦПК України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає вона вимогам, встановленим статтями 175, 177 цього Кодексу та чи належить позовну заяву розглядати за правилами цивільного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ухвалою суду від 15.05.2023 позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі протягом п`яти днів з дня її отримання.

У зв`язку з відсутністю на складі Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області поштових марок, копію ухвали від 15.05.2023 було вручено особисто ОСОБА_1 в приміщенні суду 22.05.2023, що підтверджується відповідною розпискою, наявною в матеріалах справи.

23.05.2023 представник позивача - адвокат Железняк В.К., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги б/н від 28.04.2023 серії АР №101481, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав до суду клопотання/заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 15.05.2023.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 не надав суду будь-якої інформації, з якої можливо було б ідентифікувати відповідача ОСОБА_2 (дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, місце реєстрації, тощо).

23.05.2023 на виконання вимог ст.187 ЦПК України, суд звернувся з запитом до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2

05.06.2023 вказаний запит було отримано уповноваженою особою, про що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення.

12.06.2023 на адресу суду надійшов Лист секретаря Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області №01-25/876209 від 07.06.2023, згідно якого за даними реєстру територіальної громади інформація на ОСОБА_2 (без ідентифікуючих особу даних), в реєстрі відсутня. Рекомендовано для встановлення анкетних/паспортних даних звернутись до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області.

У період з 05.06.2023 по 22.06.2023 суддя Звєздова Н.С. перебувала у відпустці.

23.06.2023 суд з метою встановлення анкетних даних відповідача та його місця реєстрації/проживання, звернувся до відповідних установ.

04.07.2023 представник позивача - адвокат Железняк В.К., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги б/н від 28.04.2023 серії АР №101481, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав до суду клопотання/заяву про долучення до матеріалів справи сканкопії 1-3 сторінки паспорта громадянина України ОСОБА_2 та його РНОКПП. Сканкопії паспорта відповідача з місцем прописки, суду надано не було.

17.07.2023 на адресу суду надійшов лист голови Запорізької обласної ради № 1612/01-27 від 12.07.2023, відповідно до якого запит про встановлення анкетних даних та місця проживання/реєстрації відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перенаправлено до Комишуваської селищної ради Запорізької області Запорізького району.

Станом на теперішній час, відповідь до суду не надійшла.

Суд звертає увагу, що згідно вказаної сканкопії Ордеру про надання правничої допомоги серії АР №1014812, його було видано на підставі Договору про надання правничої допомоги №15 від 28.04.2023.

Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання такої правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч.2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тобто, обсяг повноважень адвоката зазначається у Договорі, а не в ордері, який є лише документом, що посвідчує повноваження адвоката на вчинення таких процесуальних дій.

Зазначення адвокатом на ордері про необмеження його процесуальних прав у відповідності до договору про надання правової (правничої) допомоги не є належним підтвердженням обсягу повноважень, в розумінні положень 626 ЦК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи щодо надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, яка реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 14.03.2018 року, чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Та дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналіз наведених норм діючого законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату. Право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви.

Отже, повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання клопотання/заяви від 23.05.2023 та клопотання/заяви про відвід судді від 22.07.2023 від імені позивача, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18.

Адвокатом при зверненні з вказаним позовом до суду не було надано Договору№15 від 28.04.2023, на підставі якого було видано Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №114812 від 28.04.2023.

З заявленого адвокатом Железняка В.К. відводу вбачається, що він вважає дії судді дають підстави вважати, що суддя прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи, а також наявні інші обставини, які виникають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України, посилання адвоката на те, що він вважає дії судді дають підстави вважати, що суддя прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи, а також наявні інші обставини, які виникають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді, - є безпідставним, з огляду на вищевикладені в ухвалі обставини.

Таким чином, адвокатом не зазначені обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, а також заінтересованості в результаті розгляду справи.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ним вчинялися дії щодо повного та всебічного встановлення відповідних анкетних даних, які стосуються відповідача, в той час, як їх надання передбачено положеннями ст.175 ЦПК України, покладені саме на позивача.

Посилання адвоката у клопотанні/заяві від 23.05.2023 про те, що позивач не повинен звертатись до суду з клопотанням про витребування доказів також є безпідставним, оскільки суд не вправі самостійно збирати докази по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 6 ст. 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Завдання законодавця при регламентації конструкції доказування полягає у забезпеченні гармонічного поєднання активності сторін та суду в цивільному судочинстві. Активність сторін відбиває приватноправові засади змагального процесу, а активність суду публічно-правовий інтерес у ефективності відправлення правосуддя. Можливість збирання доказів судом за власною ініціативою за чинним ЦПК України мають обґрунтовуватися не виключно через призму змагальності, однак і з урахуванням принципу пропорційності в контексті завдань та мети цивільного судочинства. Положення процесуального законодавства щодо можливості витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. Необхідність збереження відповідного балансу прямо випливає із норми, що регулює завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).Принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип покликаний надати можливість учасникам правовідносин передбачити результати своїх дій, набуття відповідних прав та обов`язків. Це передбачає і прогнозованість судових рішень за результатами розгляду спорів.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що заявлений адвокатом Железняком В.К. відвід є необґрунтованим.

Згідно з ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оскільки заява про відвід надійшла до суду більш як за три дні до проведення судового засідання, заявлений позивачем відвід визнаний судом необґрунтованим, то заяву про відвід необхідно передати до канцелярії суду для вирішення питання про визначення судді у порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України - для вирішення питання про відвід.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 260, ЦПК України, суд, -

постановила:

Визнати заявлене адвокатом Железняком Віктором Кузьмичем клопотання/заяву про відвід судді Звєздової Наталії Сергіївни у цивільній справі №336/4211/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування а розпорядженні житловим будинком, визнання незаконним та скасування рішення виконкому Новояковлівсьої сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майн, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, реєстрацію права власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав - необґрунтованим.

Передати клопотання/заяву адвоката Железняка Віктора Кузьмича про відвід судді Звєздової Наталії Сергіївни у цивільній справі №336/4211/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування а розпорядженні житловим будинком, визнання незаконним та скасування рішення виконкому Новояковлівсьої сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майн, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, реєстрацію права власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав - для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

У відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України, ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, відповідно до п.4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Суддя Н.С. Звєздова