Ухвала

19 липня 2023 року

місто Київ

справа № 317/1421/22

провадження № 61-10231ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мухін Олег Іванович, на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 березня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого природного газу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі - АТ «ОГС «Запоріжгаз») звернулося до суду з позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 вартість донарахованого необлікованого об`єму природного газу за період з 14 червня 2020 року до 13 грудня 2020 року у розмірі 138 660,87 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27 червня 2023 року, позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Запоріжгаз» вартість донарахованого необлікованого об`єму природного газу у розмірі 138 660,87 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Встановивши, що відповідно до акта про порушення від 14 грудня 2020 року № на об`єкті споживача встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу; пошкодження лічильника газу, внаслідок чого витрати (споживання) природного газу не обліковуються або обліковується некоректно; пошкоджений пломбувальний матеріал (дріт), на якому встановлена охоронна пломба № R14584464 в місці приєднання лічильника газу Візар G6 № 0260324, пломба повірника не відповідає встановленому зразку, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про задоволення позову.

Заперечення сторони відповідача, що ОСОБА_1 не була повідомлена про дату та час розгляду акта про порушення суди відхилили, оскільки акт про порушення складений у присутності та за участю представника споживача ОСОБА_2 . Також АТ «ОГС «Запоріжгаз» додатково листом від 21 грудня 2020 року запрошувало споживача на комісію з розгляду акта про порушення на 05 лютого 2021 року.

Доводи відповідачки щодо непроведення експертизи пломби чи пломбувального матеріалу, встановленої у місці приєднання лічильника до діючого газопроводу суди першої та апеляційної інстанцій відхилили, оскільки відповідно до пункту 6 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, у разі незгоди споживача (несанкціонованого споживача) із зафіксованим в акті про порушення порушенням, яке стосується пошкодження пломб (крім факту їх відсутності або спрацювання магнітного індикатора), пошкодження ЗВТ/лічильника газу (крім явних ознак навмисного в них втручання), він може вимагати проведення їх експертизи чи позачергової або експертної повірки у порядку, визначеному цим Кодексом. У такому разі в акті про порушення робиться відповідний запис, при цьому представник Оператора ГРМ здійснює заходи щодо пакування пошкодженої пломби та/або лічильника газу (ЗВТ) та складає відповідний акт про направлення їх на експертизу чи позачергову або експертну повірку. До отримання їх результатів нарахування, передбачені цим Кодексом, не застосовуються. Водночас під час складення акта про порушення представником споживача не ініційовано проведення експертизи пломби чи пломбувального матеріалу, експертиза не проводилася.

Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що позивачка ні в суді першої, ні в апеляційній інстанцій не заявляла клопотання про проведення експертизи лічильника.

Також суди відхилили заперечення відповідачки, що позивачем прострочено строк періодичної повірки лічильника газу на момент виявлення порушення, оскільки міжповірочний інтервал лічильника газу G 4 Gallus 2014 року повірки становить 8 років, а отже, такий інтервал на момент складення акту про порушення не прострочений.

У липні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від мені якої діє адвокат Мухін О. І., на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 березня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 червня 2023 року, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 138 660,87 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга містить посилання на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд, враховуючи ціну та предмет позову, висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зроблені за результатами оцінки доказів, а також доводи касаційної скарги, які переважно стосуються неправильної оцінки судами доказів у справі, що згідно зі статтею 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції, з такими доводами заявника не погоджується і вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Право на оскарження судових рішень у малозначній справі ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що вона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, а саме: щодо відсутності підстав для проведення експертизи лічильника природного газу; відсутність для спірних правовідносин наслідків прострочення кредитором своїх зобов`язань перед споживачем, при розгляді іншої справи № 317/900/23 за позовом АТ «ОГС «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості донарахованого (необлікованого) об`єму природного газу.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області відкрито провадження у справі № 317/900/23.

Відповідно до доданої до касаційної скарги копії позовної заяви АТ «ОГС «Запоріжгаз» просило стягнути з ОСОБА_1 вартість донарахованого необлікованого об`єму та обсягу природного газу у розмірі 26 035,25 грн на підставі акта про порушення від 01 лютого 2022 року, оскільки виявлено факт роботи комерційного вузла обліку газу у позаштатному режимі. Цього ж дня лічильник демонтовано для проведення його експертизи, про що складено протокол, підписаний зокрема споживачем.

За наведених обставин необхідно дійти висновку, що у справах № 317/1421/22 та № 317/900/23 предметом позовів є різний період стягнення вартості необлікованого природного газу, оскільки така вартість формувалась та нараховувалася на підставі різних актів про порушення, а саме від 14 грудня 2020 року (у справі № 317/1421/22) та від 01 лютого 2022 року (у справі № 317/900/23), тому непроведення оператором експертизи лічильника у справі № 317/1421/22 не впливає на обставини у справі № 317/900/23, у якій після складення 01 лютого 2022 року акта про порушення лічильник газу був демонтований та направлений на експертизу.

Довід про неможливість спростування встановлену судами у справі № 317/1421/22 обставину про відсутність для спірних правовідносин наслідків прострочення кредитором своїх зобов`язань перед споживачем, при розгляді іншої справи № 317/900/23, Верховний Суд відхиляє, як такий, що неналежно обґрунтований, не має сутнісного характеру, не конкретизований.

Зазначений довід у контексті іншої справи, яка стосується іншого періоду нарахування вартості необлікованого природного газу, є незрозумілим. Крім того наслідки прострочення будь-якого зобов`язання застосовуються до кожного окремого зобов`язання, що зумовлюється, як правило, настанням певної події у часі.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі Верховним Судом не встановлено.

Посилання заявниці на частину другу статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не заслуговують на увагу, оскільки з указаної підстави підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд враховує, що застосування критерію малозначності справи, судові рішення у якій за законом не підлягають касаційному оскарженню, є передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мухін Олег Іванович, на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 березня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого природного газу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак