Провадження № 22-ц/812/600/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2023 року м. Миколаїв

справа № 477/2023/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області, ухвалене 04 квітня 2023 року під головуванням судді Глубоченка С.М., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 14 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 22 060 грн. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодився, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 15 вересня 2020 року складає 38279грн15коп., з яких: 30 305 грн 47 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 861 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 2012грн68коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 100 грн - пені .

В подальшому, у зв`язку із частковим погашенням ОСОБА_1 заборгованості під час розгляду справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уточнювало позовні вимоги та остаточно просило стягнути 13879 грн 15 коп., з яких 11 866грн47коп. - заборгованість за тілом кредиту та 2012 грн 68 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

ОСОБА_1 у суді першої інстанції визнав факт існування між ним та відповідачем кредитних відносин, проте заперечував, що підписував Умови та правила кредитування, довідку про розмір відсотків , а тому просив суд врахувати позицію Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року та стягнути з нього різницю між фактично отриманими та сплаченими коштами.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 946 грн 35 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апелянт зазначав, що відповідач особисто підписав анкету-заяву, висловивши згоду на укладання кредитного договору на запропонованих Банком умовах. Після отримання картки здійснив дії щодо активації, користувався нею. Вказані обставини підтверджується наявними в матеріалах справи заявою відповідача, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками про видані картки і про зміну умов кредитування. Проте суд не врахував вказані обставини та не звернув уваги на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №923/760/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18, від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18, від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №588/62/18, від 26 листопада 2020 року у справі № 691/231/20, від 23 січня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі №331/4560/19, Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №265/6582/16-ц. Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів, що не відповідає умовам договору та вимогам ст. 534, 1048 ЦК України. Крім цього висновок суду про погашення заборгованості, зроблений судом передчасно без повного встановлення обставин справи, що позбавляє позивача права на ефективний судовий захист, можливості стягнути з позичальника відсотки за ст.1048 ЦК України та ст. 625 ЦК України.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в "ПриватБанку", у якій зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До Анкети-заяви позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" ("Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна GOLD"), та Умови та правила надання банківських послуг в ПАТ «ПРИВАТБАНК», як невід`ємних частин кредитного договору, які відповідачем не підписані.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, відповідач станом на 15 вересня 2020 року мав заборгованість у загальному розмірі 38279грн15коп., з яких: 30 305 грн 47 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 861 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 2012грн68коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 100 грн - пені.

Також судом встановлено, що під час розгляду справи ОСОБА_1 було сплачено на погашення кредитної заборгованості шляхом поповнення карткового рахунку на загальну суму 44 094 грн. 53коп.

04 квітня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало заяву про уточнення позовних вимог, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 13879грн15коп., з яких 11 866грн47коп. - заборгованість за тілом кредиту та 2012грн68 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній сторонами анкеті-заяві відсутні умови договору щодо розміру процентної ставки, неустойки, комісії, строку дії договору, а за відсутності підпису ОСОБА_1 на витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовах та правилах надання банківських послуг, що прикладені Банком до позовної заяви, їх не можна розцінювати як частину укладеного сторонами договору, а тому не можна вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. За такого, враховуючи розмір отриманих відповідачем кредитних коштів та фактично сплачених на погашення кредиту, частину з яких зараховано позивачем на погашення відсотків, комісії та пені, що не були узгоджені сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 на час ухвалення рішення заборгованості за кредитним договором. Разом із тим, встановивши, що на час звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом ОСОБА_1 мав заборгованість за тілом кредиту 17 233грн 80коп., суд першої інстанції стягнув з нього на користь позивач судовий збір в розмірі 946 грн 35 коп.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. Не містить вона і домовленості сторін щодо строку виконання зобов`язань та умов щодо відповідальності за порушення зобов`язань.

За загальним правилом, встановленим у ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів на підставі ст. 625 ЦК України, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на п. 2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг в редакції , що почала діяти з 01.03.2019 року, яким передбачено, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту той зобов`язується сплатити Банку заборгованість по кредиту та проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються: для картки «Універсальна» - 86,4 % від простроченої суми заборгованості, для картки «Універсальна голд» - 84%.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи, а також надані позивачем Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та встановлення відповідальності за порушення грошового зобов`язання на умовах, зазначених позивачем, надані банком Витяг з Тарифів та Умов та правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції вірно виходив з того, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 14 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому в даному випадку не можна застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Заявлені Банком вимоги про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, розраховані позивачем відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Між тим, оскільки, як вірно було встановлено судом першої інстанції, надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг не є складовою укладеного із відповідачем кредитного договору, а тому суд правильно вважав стягнення розрахованих таким чином процентів за порушення грошового зобов`язання безпідставним, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні даних позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З огляду на те, що вищевказані Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" не можна розцінювати як частину укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, а в анкеті-заяві позичальника не передбачено строки повернення кредитних коштів, як і відсутні у матеріалах справи відомості про те, що до звернення до суду із даним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред`являв відповідачу вимоги щодо повернення кредитних коштів, - взагалі відсутні підстави для застосування передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановлених статтею 1048 ЦК України, позивач не пред`являв.

Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду про відмову у стягненні процентів, оскільки дії відповідача з користування кредитними коштами, на думку Банку, свідчать про згоду ОСОБА_1 з умовами кредитування, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами обслуговування кредитних карт "Універсальна" - суперечать встановленим обставинам справи, вищевикладеним положенням закону та наведеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Так, суд першої інстанції, аналізуючи надані позивачем виписки з карткового рахунку відповідача та розрахунки кредитної заборгованості, вірно встановив, що з цих документів вбачається, що збільшення заборгованості за тілом кредиту зокрема відбувалось за рахунок направлення сплачених відповідачем коштів на погашення процентів та комісії, нарахування яких та конкретний розмір не було узгоджено сторонами, що є порушенням умов договору.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є безпідставними, оскільки наявність заборгованості ОСОБА_2 перед Банком, про стягнення якої просить позивач в уточненій позовній заяві, зокрема за тілом кредиту, не доведена.

Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, оскільки він ґрунтується на обставинах справи, повно та всебічно досліджених доказах в їх сукупності та взаємозв`язку та відповідає висновкам щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, що узгоджується з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на неврахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах, на які посилається апелянт (справи № 923/760/18, №642/5533/15-ц, №127/7543/17, №375/250/18, №153/1334/16, №750/6058/17-ц, №753/10779/16-ц, № 755/7704/15-ц, 159/2146/15-ц), оскільки вони ухвалені у справах, обставини яких, предмет та підстави позовних вимог не є тотожними із обставинами, що встановлені у справі, яка переглядається в апеляційному порядку. За такого висновки суду в оскаржуваному рішенні ним не суперечать.

Щодо посилань на постанову Великої Палати Верховного суду від 04 вересня 2019 року у справі №265/6582/16-ц та постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №205/2825/18, від 20 травня 2020 року у справі № 588/62/18 року, від 21 жовтня 2020 року у справі № 331/4560/19, якими апелянт обґрунтовує свої доводи про те, що суд першої інстанції, встановивши, що сторони не узгодили розмір процентної ставки, був повинен виходячи з принципу «jura novit curia» стягнути проценти у розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України, то вони не заслуговують на увагу.

Так, зі змісту уточнених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що позивачем взагалі не було заявлено вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, а предметом позову було стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України процентів, які за своєю суттю є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За такого стягнення судом процентів у розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України, було б порушенням встановленого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Отже, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 25 липня 2023 року.