ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/16/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційні скарги представника Акціонерного товариства «Правекс-Банк» адвоката - Пасацького Юрія Олександровича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року, представника Акціонерного товариства «Правекс-Банк» адвоката - Пасацького Юрія Олександровича на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2023 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є «ПРАВЕКС-БАНК» 14 грудня 2007 року був укладений договір №2136-020/07Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 31 900, 00 євро до 14 грудня 2032 року.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договором, надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 31 900 євро. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами в повному обсязі не погашена.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 29.05.2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитними договорами у розмірі 31 394, 00 євро.

Позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 16 червня 2015 за позичальником обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 19 518 євро 26 центів.

У зв`язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, позичальнику нарахована пеня, яка становить 25309, 22 грн. У зв`язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, позичальнику нарахована пеня, яка становить 277657, 08 грн.

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №2136-020/07Р від 14 грудня 2007 року. Просить у солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

Представником відповідача подано Відзив на позовну заяву Вх. №19892 від 05.10.2022 року, в якому зазначено, що позивач до суду не надав безпосередніх доказів видачі кредитних коштів (квитанції, ордеру тощо).

Крім того, вказує, що п. 4.4. Кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або а сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений в пункті 1.2 даного Договору, припиняється достроково, на одинадцятий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє Позичальника.

Відповідно до п. 4. 1. Кредитного договору Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до "10" числа наступного місяця включно відповідно до Графіку погашення кредиту, встановленого в додатку № 2 до даного Договору. Аналізуючи наданий Банком до суду розрахунок заборгованості вбачається, що Відповідачем-2 було здійснено оплату частини кредиту 08.02.2010 року. Згідно додатку № 2 до Кредитного договору в березні 2010 року Відповідач-2 повинен внести суму в розмірі 340 євро задля погашення тіла кредиту (16 євро) та нарахованих процентів (324 євро).

Беручи до уваги п. 4.4 Кредитного договору - строк користування кредитом, який був визначений з кінцевою датою "14" грудня 2032 року, припиняється на 11-й день місяця, який є наступним за місяцем у якому виникло прострочення.

Так, прострочення виконання зобов`язання виникло у березні 2010 року, відповідно строк користування кредитом сплив в наступний місяць - квітень, тобто 11.04.2010 року, а всі наступні платежі повинні враховуватися Банком як погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла саме станом на 11.04.2010 року. Також стосовно зобов`язання за договором поруки, представник відповідача вважає, що якщо строк користування кредитом сплинув достроково 11.04.2010 рок, то відповідно направити вимогу до поручителя позивач мав право лише до 11.10.2010 року.

Представником позивача подано відповідь на відзив Вх. №20734 від 13.10.2022 року, в якій проти обставин викладених у відзиві представник заперечив та вказав, що факт видачі кредиту підтверджується заявою на видачу кредиту від 14.12.2007 року. Саме заява на видачу готівки є первинним документом, який підтверджує факт надання банком кредитних коштів. Згідно п. 1.2. кредитного договору, кредит надано до 14.12.2032 року. Термін дії договору поруки до 14.12.2035 року.

Однак позивач вважає, що строк позовної давності не пропущено, з огляду на те, що про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника. З врахуванням п.4.4 договору, строк користування кредитом не можна рахувати припиненим, так як Банк письмово не повідомляв боржника про припинення кредитного договору. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Також подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 лютого 2023 року стягнуто з Акціонерного товариства «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8700,00 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ «Правекс Банк» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що перебіг позовної давності із врахування положень ЦПК України, повинен починати свій перебіг із дати закінчення терміну дії договору 14 грудня 2032 року, так як зобов`язання відповідача у відповідності до умов кредитного договору встановлювались до 14 грудня 2032 року, у відповідності до графіку погашення заборгованості, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності, зміст кредитного договору відповідає вимогам діючого на момент його укладення законодавства.

Вказує, що із врахуванням обумовленої остаточної дати повернення кредиту 14 грудня 2032 року строк позовної давності позивачем не було пропущеною.

Зазначає, що у зв`язку з тим, що строк користування кредитними коштами за кредитним договором не було достроково припинено, а відповідно до умов кредитного договору такий строк встановлений до 16.10.2031 року, то суд першої інстанції помилково застосував норми права щодо положень про припинення поруки і незаконно вважав, що порука є припиненою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко А.О. вказує, що згідно з умовами договору пункту 1.2 договір припиняється достроково, на одинадцятий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення.

Вказує, що з аналізу умов кредитного договору фактично строк користування кредитом закінчився 11.04.2010 року, що унеможливлює банк у нарахуванні платежів, які визначені кредитним договором.

Зазначає, що до суду першої інстанції не було надано доказів на підтвердження переривання строку позовної давності саме відповідачем. Відповідно строк позовної давності повинен розпочинатися саме з моменту, визначеного п.4.4 договору, тобто з 11.04.2010 року.

Вважає, що оскільки позовну заяву позивач направив 25.08.2015 року то він пропустив строки для звернення з вимогами заборгованості з поручителя.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення АТ «Правекс Банк» просить його скасувати та відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Скарга мотивована тим, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами.

Вважає, що витрати на правничу допомогу в заявленій сумі є не співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, витрати в такому розмірі не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення становить надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення предстаників сторін, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є «ПРАВЕКС-БАНК» 14.12.2007 року був укладений договір №2136-020/07Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 31 900 євро до 14 грудня 2032 року (а.с.14-16).

За умовами кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредити на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати своєчасне погашення частини кредиту відповідно до графіку, що є невід`ємним додатком до кредитного договору, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором.

Згідно п. 2.1. кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси Банку.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договором, надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 31 900 євро.

Згідно п. 1.2. кредитного договору кредит надається строком до 14.12.2032 року.

За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами в повному обсязі не погашена.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 29 травня 2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитними договорами у розмірі 31 394 євро 00 центів (а. с.6-8).

Пунктом 4.4 договору визначено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитним та/або сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного договору припиняється достроково, на 11 день місяця, наступного за місцем, у якому виник факт прострочення. про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє Позичальника.

Зі змісту вказаної умови договору вбачається, що повідомлення Банку про припинення строку користування не впливає на його дострокове припинення, оскільки така умова пов`язана виключно з виникненням у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або сплатою відсотків за його користування, а також - датою - 11 день місяця, наступного за місяцем виникнення прострочення. Тому вказане повідомлення Банку має лише інформаційний характер і не впливає на дострокове припинення договору.

З цих мотивів колегія суддів за безпідставністю відхиляє наведені у скарзі доводи Банку про те, що у даному випадку позичальник мав отримати від Банку відповідне повідомлення.

Відповідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Правилами статті 1050 ЦК України закріплено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Представником відповідача було в суді першої інстанції заявлено про застосування наслідків спливу трирічного строку позовної давності, в якому він посилався на те, що кінцевою датою договору кредиту є - 14 грудня 2032 року, однак згідно п. 4.4 зобов`язання припиняється на 11-й день місяця, який є наступним за місяцем у якому виникло прострочення. Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло у березні 2010 року, відповідно строк користування кредитом сплив в наступний місяць - квітень, тобто 11.04.2010 року, а всі наступні платежі повинні враховуватися Банком як погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла саме станом на 11.04.2010 року. Також стосовно зобов`язання за договором поруки, представник відповідача вважав, що якщо строк користування кредитом сплинув достроково 11.04.2010 рок, то відповідно направити вимогу до поручителя позивач мав право лише до 11.10.2010 року.

Суд першої інстанції з такою позицією не повністю погодився з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність щодо пені тривалістю один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Договір кредиту №2136-020/07Р укладено 14.12.2007 року, останній платіж ОСОБА_1 здійснено 08.05.2012 року на суму 300 євро.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав. При цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1674цс17.

Тому з урахуванням умов п. 4.4. укладеного між сторонами договору кредиту та переривання спливу позовної давності внаслідок часткової сплати позивачем заборгованості, що поновило його відлік відповідно до ст. 264 ЦК України, суд першої інстанції правильно відрахував сплив трирічного строку позовної давності з наступного місяця в якому було здійснено останній платіж, тобто з 08.06.2012 року, трирічний строк позовної давності за основним зобов`язанням сплив - 08.06.2015 року, а з даним позовом позивач звернувся лише 31.08.2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Оскільки строк позовної давності за основним зобов`язанням сплив - 08.06.2015 року, а з даним позовом позивач після цієї дати звернувся 31.08.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, то суд першої інстанції відповідно до вказаної норми ст. 267 ЦК України обґрунтовано відмовив у позові до основного боржника. Наведені з цього приводу у скарзі доводи не знайшли свого підтвердження.

Щодо припинення поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20.04.2016 року в справі №6-2662цс15 строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Враховуючи, що основний договір кредиту відповідно до умов п. 4.4. цього договору достроково був припинений в наступний місяць після прострочення, тобто 11.04.2010 року, то передбачений вказаною нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний преклюзивний строк для виконання свого обов`язку поручителем сплив у жовтні 2010 року. Подальше поновлення строку позовної давності для основного боржника за кредитним договором на перебіг 6-місячного строку поруки не впливає, оскільки на відміну від строку позовної давності згідно вищевказаного правового висновку касаційного суду він не поновлюється,

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порука у даному випадку припинилася, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу,

що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3)розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 уклав Договір про надання правничої (правової) допомоги 17.06.2021 року з Адвокатським об`єднанням «Донець і Партнери» в особі партнера адвоката Лисенка Андрія Олександровича.

Також між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Донець і Партнери» в особі партнера адвоката Лисенка Андрія Олександровича 31.12.2021 року укладено Додаткову угоду до Договору №б/н від 17.06.2021 року.

Відповідно до п. 4.1 Договору про надання правової та професійної правничої допомоги, сторони погодили, що розмір гонорару за послуги /роботи адвоката за даним договором складають: 900 (дев`ятсот) гривень за одну годину роботи адвоката.

На підтвердження надання правової допомоги стороною надано Акт виконаних робіт до договору №б/н про надання правової допомоги від 17.06.2021 року, який складено 21.11.2022 року.

Сума позову, яка була заявлена в справі 638/14368/15 становила 302 966 (триста дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн. 29 коп., у відповідності до норм чинного ЦПК України, з урахуванням розміру заявлених вимог справа є малозначною.

Відповідно до акту виконаних робіт, в п. 2 зазначено, що підготовка та подання заяви на ознайомлення з матеріалами справи та їх аналіз зайняли у адвоката 3 години; а п. 3 підготовка заяви на перегляд заочного рішення суду - 4 години; п. 4 поїздка до суду, підготовка та подання клопотання про проведення засідання без участі - 2 години; п. 5 поїздка до суду, підготовка та подання клопотання про проведення засідання без участі - 2 години; п. 6 підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 4 години; п. 7 підготовка та подання заяви про застосування строків позовної давності - 2 години; п. 9 поїздка до суду підготовка клопотання про проведення судового засідання без участі представника.

Як вбачається з акту виконаних робіт, деякі пункти дублюються, наприклад п. 4,п. 5, п. 9, адвокат вчиняв одну і ту ж дію, а саме подання клопотання про проведення засідання без його участі, і кожний раз адвокат зазначає розмір витраченого часу -2 години (тобто в загальному складі - 6 годин), що фактично не може відповідати дійсності враховуючи обсяг роботи для написання даної заяви.

Стосовно п. 7 в Акті, суд звертає увагу, що представник відповідача при подачі відзиву на позов мав право заявити про застосування строку давності, та це повинно було входити в його позицію ще при подачі відзиву, а факт заявлення його як окремою заявою не може бути виокремлений як надання окремого виду послуги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, які доводами скарги також не спростовані.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника Акціонерного товариства «Правекс-Банк» адвоката - Пасацького Юрія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2023 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 31 липня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.В. Маміна.