КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/7034/22 Головуючий у І інстанції - Пінкевич Н.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/9529/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Кононенко І.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, -

установив:

У серпні 2022 року ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, обґрунтовуючи його тим, що у них на балансі перебуває магістральний газопровід «Курськ-Київ», отриманий від АТ «Укртрансгаз».

Ними здійснюється його експлуатація, забезпечується транспортування, транзит газу за міждержавними угодами.

Вони несуть повну відповідальність перед державною.

Розмір охоронної зони з обох боків від осі газопроводу становить по 300 метрів, тобто на даній території обмежується провадження господарської та іншої діяльності з метою забезпечення безпечної життєдіяльності та захисту населення від впливу можливих аварій, забезпечення належної експлуатації магістральних трубопроводів та запобігання їх ушкодження, зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому, охорони довкілля та екологічної безпеки.

При виконанні покладених на них обов`язків, під час обстеження охоронної зони газопроводу, працівниками Боярського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ «Оператор ГТС України» виявлено, що власник земельної ділянки ОСОБА_1 в адміністративних межах смт. Чабани Київської області, в охоронній зоні на ділянці магістрального газопроводу «Курськ-Київ» здійснюється порушення: на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0013 побудовано будівлю (на відстані 249,3 м від газопроводу).

Пряма заборона на таке будівництво встановлена ст.22 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів».

Про наявність магістрального газопроводу ними у встановленому законодавством порядку проінформовано відповідні державні органи, по якому здійснюється газопостачання до населених пунктів Київської області та міста Києва.

Просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу Курськ-Київ Ду 1200мм Ру 5,5 МПа шляхом невідкладеного демонтажу будівлі на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0013, що побудовані в охоронній зоні магістрального газопроводу Курськ-Київ Ду 1200 мм Ру 5,5 МПа; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року, позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу Курськ-Київ Ду 1200мм Ру 5,5 МПа шляхом невідкладеного демонтажу будівлі на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0013, що побудовані в охоронній зоні магістрального газопроводу Курськ-Київ Ду 1200 мм Ру 5,5 МПа.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції поверхнево дослідив копії документів, котрі встановлюють вину відповідача, оскільки вони або не зазначають такої вини загалом, як складений акт від 08 червня 2021 року, або можуть бути визнані як недопустимі докази, як витяг з журналу аеровізуального огляду земельної ділянки, відомості по якому так і не знайшли свого відображення у відповідному акті.

Звертає увагу також і на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог позивача, з огляду на наявний при матеріалах справи копії ситуаційного плану земельної ділянки, оскільки, відомості на котрі посилається позивач, та з якими погоджується суд першої інстанції, мають підтверджуватися не ситуаційним планом, а витягом з містобудівної документації, інформація по якому узгоджується з генеральним планом населеного пункту, а також з усіма оновленнями та внесеними змінами до нього.

20 квітня 2023 року представник відповідача звернувся до Фастівської районної державної адміністрації Київської області з адвокатським запитом про надання витягу з містобудівної документації в частині території з відображенням земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого, була отримана відповідь, що з даним питанням слід звертатись до Чабанівської селищної ради.

21 квітня 2023 року представник відповідача звернувся до Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області з адвокатським запитом, предмет якого був аналогічний тому, що був адресований Фастівській районній державній адміністрації.

Станом на дату подання апеляційної скарги, відповіді від Чабанівської селищної ради він не отримав.

Зазначає також, що на офіційному веб-сайті Українського науково-дослідного і проектного інституту цивільного будівництва міститься Генеральний план поєднаний з детальним планом територій окремих частин с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області, оглянувши який, апелянт констатує, що земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться набагато далі аніж закінчується трьохсотметрова охоронна зона магістрального газопроводу.

Звертає увагу також і на те, що з 24 лютого 2022 року доступ до єдиної державної геоінформаційної системи відомостей про землі (кадастрова карта України) був припинений повністю.

Не зрозумілим для апелянта є те, яким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що місцезнаходження земельної ділянки відповідача знаходиться в межах охоронної зони газопроводу, що узгоджується з даними публічної кадастрової карти, якщо суд не входить до вичерпного переліку осіб котрим надано доступ до відомостей кадастру під час дії воєнного стану.

Також незрозумілим для апелянта є те, яким чином суд першої інстанції дійшов до висновку, що місцезнаходження земельної ділянки відповідача відображається в межах охоронної зони газопроводу, що узгоджується з даними публічної кадастрової карти, якщо отримання фізичними та юридичними особами витягів з кадастрової карти надається без координаті поворотних точок меж земельних ділянок, внаслідок чого не можна встановити її межі, площину та точне місцезнаходження.

Таким чином, висновки суду, що дані топографічного (ситуаційного) плану узгоджуються з даними публічної кадастрової карти України не підтверджені належними доказами.

Просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що при виконанні обов`язків покладених на позивача відповідно до вимог чинного законодавства, під час обстеження охоронної зони магістрального газопроводу «Курськ-Київ», працівниками Боярського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ «Оператор ГТС України» виявлено, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0013 ОСОБА_1 в адміністративних межах смт. Чабани Київської області, в охоронній зоні на ділянці магістрального газопроводу «Курськ-Київ» здійснюється порушення охоронної зони, а саме побудовано будівлю.

Під час обстеження встановлено, що будівля розміщена в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ» на відстані 249,3 метрів від газопроводу.

Вказані обставини свідчать про порушенням вимог ч.4 ст.22 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», у відповідності до вимог якого заборонено будувати житлові будинки та будівлі на земельних ділянках в охоронній магістрального газопроводу.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0013 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, надану Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Даний факт порушення відповідачем був виявлений працівниками Боярського ЛВУМГ ТОВ «Оператор ГТС України» під час планового огляду трас магістральних газопроводів.

Факт порушення відповідачем вимог охоронної зони підтверджуються фотографіями земельної ділянки відповідача, на яких зображено будинок.

Також, представником Боярського ЛВУМГ та інспектором з благоустрою Чабанівської селищної ради складено Акт від 08 червня 2021 року, в якому відображено порушення вимог охоронної зони магістрального газопроводу на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0013.

Крім того, порушення вимог ч.4 ст.22 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» підтверджується даними Ситуаційного плану 1:1000 №013335-ІВ з чітким позначенням:

- магістрального газопроводу «Курськ-Київ»

- меж охоронної зони на місцевості магістрального газопроводу «Курськ-Київ»

- земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0013

- будівлі

Так, згідно вказаного Ситуаційного плану позначено магістральний газопровід «Курськ-Київ», розмір охоронної зони даного газопроводу 300 метрів з обох боків від осі, та будівлю на земельній ділянці відповідача на відстані 249,3 м. від газопроводу.

Вказані обставини свідчать про порушення охоронної зони у розмірі 300 метрів передбаченої ст.1 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів».

Дане Топографічне знімання виконано сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_5 , тобто повноважним спеціалістом.

Таким чином, перебування земельної ділянки відповідача в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ» підтверджується документально.

Будівництво відповідачем будівлі на земельній ділянці, яка перебуває в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ» є порушенням імперативних вимог Конституції України, ЗК України, ЗУ «Про трубопровідний транспорт», ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» та Постанови КМУ від 16 листопада 2002 року №1747 «Про затвердження Правил охорони газопроводів».

Надані позивачем докази по справі є належними, оскільки вони підтверджують виникнення та існування порушення зі сторони Відповідача та допустимими, оскільки здобуті під час виконання безпосередніх службових обов`язків з додержанням вимог діючого законодавства.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що підтвердження обставин порушення відповідачем охоронної зони є не складений ситуаційний план №013335-ІВ, а витяг з містобудівної документації.

Витяг з містобудівної документації може не нести в собі інформацію щодо наявності обмежень охоронних зон, а також фіксування всіх змін, які відбуваються в процесі будівництва на земельних ділянках.

Законодавством не встановлено обов`язковий перелік документів, які б підтверджували існування порушення охоронної зони магістральних газопроводів.

В той же час, складений під час виконання безпосередніх обов`язків працівниками Боярського ЛВУМГ ситуаційний план з позначеним магістральним газопроводом «Курськ-Київ», а також точного розміру охоронної зони даного газопроводу - 300 метрів з обох боків від його осі, та будівля на земельній ділянці є належним і допустимим доказом, який був досліджений судом та не оскаржений відповідачем.

Таким чином, суд правильно дійшов до висновку, що зведення відповідачем будівлі відбулось з порушенням вимог, передбачених ч.4 ст. 2 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», та перешкоджає ТОВ «Оператор ГТС України» забезпечувати безпечну експлуатацію магістрального газопроводу «Курськ-Київ».

Просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що даними Акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 27 червня 1986 року, а також Акту приймання-передачі державного майна, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01 січня 2020 року від AT «Укртрансгаз» до ТОВ «Оператор ГТС України» підтверджується право користування Позивачем Газопроводом «Курськ-Київ» умовним діаметром - 1200мм, робочим тиском - 5,5 МПа та його знаходження на балансі ТОВ «Оператор газотранспортної системи України».

18 вересня 2019 року постановою Кабінету Міністрів України №840 «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи» затверджено план заходів з виконання вимог щодо відокремлення і незалежності оператора газотранспортної системи.

Згідно з пунктом 6 Плану Мінфін, Мінекоенерго (Міненерговугілля), Мінекономіки, Фонд державного майна, НАК «Нафтогаз України», AT «Магістральні газопроводи України», AT «Укртрансгаз», ТОВ «Оператор ГТС України» зобов`язані забезпечити на підставі договору про передачу на праві господарського відання майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, укладеного між Мінфіном та ТОВ «Оператор ГТС України», передачу з 1 січня 2020 року, але не раніше дати набрання чинності законом щодо внесення змін до деяких законів у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу, в управління ТОВ «Оператор ГТС України» безвідклично строком на 15 років на праві господарського відання майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, балансовою вартістю, яка визначена станом на дату передачі за даними бухгалтерського обліку AT «Укртрансгаз», шляхом підписання акту приймання-передачі майна уповноваженими представниками AT «Укртрансгаз» та ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за погодженням з НАК «Нафтогаз України», Фондом державного майна, Мінекоенерго (Міненерговугіллям), Мінфіном та Мінекономіки.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2019 року №942 «Про деякі питання управління майном, що перебуває в державній власності та використовується для забезпечення транспортування природного газу магістральними газопроводами» затверджено порядок передачі на праві господарського відання об`єктів права державної власності, що використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами та умови договору про передачу на праві господарського відання державного майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Зокрема, ТОВ «Оператор ГТС України» отримало від AT «Укртрансгаз» вказаний газопровід, і є підприємством яке несе повну відповідальність перед державою, за магістральні газопроводи в тому числі «Курськ-Київ» Ду - 1200мм, Ру - 5,5 МПа.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24 грудня 2019 №3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «Оператор ГТС України», Регулятором було прийнято рішення про видачу ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВ «Оператор ГТС України».

Отже, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» здійснює експлуатацію магістральних газопроводів отриманих на праві господарського відання в державі та забезпечує транспортування і транзит газу за міждержавними угодами.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 19 лютого 2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л., ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,1000 га, з кадастровим номером :03:003:0013, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Зі змісту складених актів, повідомлень-інформування, а також ситуаційного плану №013335-ІВ вбачається, що будівля, яка знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 , розташовуються в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ»: а саме, огорожа розташовується на відстані 249,3 м. від газопроводу.

Умовний діаметр магістрального газопроводу «Курськ-Київ» становить 1200 міліметрів.

Ця обставина свідчить про те, що на підставі п.1 ч.2 ст.11 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» охоронна зона вказаного газопроводу складає 300 метрів з кожної сторони.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зведення відповідачем будівлі на його земельній ділянці відбулось з порушенням вимог, передбачених ч.4 ст.22 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», та перешкоджає ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» забезпечувати безпечну експлуатацію магістрального газопроводу «Курськ-Київ».

Суд також керувався тим, що покладення на ОСОБА_1 обов`язку знести (демонтувати) частину огорожі та частину будівель є втручанням держави у право відповідача на мирне володіння його майном.

Разом з тим, таке втручання є виправданим, оскільки воно ґрунтується на законі та відповідає суспільним інтересам, що полягають у забезпеченні безперешкодного постачання споживачам природного газу, а також у здійсненні безпечної, зокрема для самого відповідача, експлуатації газопроводу.

Ця обставина свідчить про те, що ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» обрав належний та ефективний спосіб захисту права, а втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном є співмірним.

Задоволення позову призведе до часткового, а не повного знесення (демонтажу) огорожі та будівель (та частина, що знаходиться в охоронній зоні), а тому вжиття цього заходу не спричинятиме відповідачу надмірний тягар, що узгоджується з гарантіями, передбаченими п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З висновками викладеними в оскаржуваному рішенні погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства , з огляду на наступне.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що відповідно до ст.ст. 55,124 Конституції України та ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 ст.67 ЗК України встановлено, що до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.73 ЗК України, до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні та надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів.

Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Відповідно до ч.2 ст.65 ЗК України, порядок використання земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

Згідно з ч.1 ст.1 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», охоронна зона об`єктів магістральних трубопроводів - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції магістральних трубопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», для забезпечення безпечної експлуатації вздовж об`єктів магістральних газопроводів І класу та прирівняних до них етиленопроводів встановлюються охоронні зони таких розмірів: умовним діаметром до 300 міліметрів - 100 метрів; від 300 міліметрів до 600 міліметрів включно - 150 метрів; від 600 міліметрів до 800 міліметрів включно - 200 метрів; від 800 міліметрів до 1000 міліметрів включно - 250 метрів; від 1000 міліметрів до 1200 міліметрів включно - 300 метрів; від 1200 міліметрів до 1400 міліметрів включно 350 метрів.

Згідно з ч.1, ч.4 ст.22 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», власники та користувачі земельних ділянок при здійсненні ними господарської та іншої діяльності на землях охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів зобов`язані дотримуватись особливого режиму господарської діяльності та обмежень, які поділяються на загальні обмеження, що діють в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів незалежно від зовнішніх зон безпеки, та особливі обмеження, що встановлюються в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів залежно від категорії зони безпеки.

До особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів, належить заборона будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівля та споруди, господарські будівлі; будувати огорожі для відокремлення земельних ділянок приватної власності.

Згідно з п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням вищенаведеним норм матеріального права та практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу Курськ-Київ Ду 1200мм Ру 5,5 МПа шляхом невідкладеного демонтажу будівлі на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0013, що побудовані в охоронній зоні магістрального газопроводу Курськ-Київ Ду 1200 мм Ру 5,5 МПа, оскільки будівля, яка знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 , розташовується в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ»: а саме, на відстані 249,3 м від газопроводу.

Доводи апелянта про те, що 300 метрів стосується загальної охоронної зони (з обох боків та по 150м з кожного боку) суперечить чинному ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів».

Не заслуговують на увагу доводи апелянта і про те, що відсутні докази на підтвердження розташування будівлі в охоронній зоні та відсутність будь-яких заборон у правовстановлюючих документах, неможливість обмеження у правах власника, з огляду на наступне.

Відповідно до чинного законодавства, основними принципами регулювання відносин в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів є: комплексність заходів, спрямованих на забезпечення дотримання технологічних режимів постачання продуктів транспортування споживачам та безаварійного функціонування і розвитку магістральних трубопроводів; поєднання інтересів забезпечення енергетичної безпеки держави та захисту навколишнього природного середовища; пріоритет безпечної життєдіяльності населення та довкілля; гарантування відшкодування шкоди, що може бути заподіяна підприємствами магістральних трубопроводів власникам і користувачам земельних ділянок; заборона встановлення на об`єктах магістральних трубопроводів обладнання, устаткування, пристроїв, не передбачених вимогами норм проектування, будівництва та експлуатації; забезпечення населення достовірною інформацією про імовірні ризики, пов`язані з функціонуванням магістральних трубопроводів, у разі порушення правового режиму їх охоронних зон та про можливі дії в охоронних зонах під час ліквідації аварійних чи інших небезпечних ситуацій на магістральних трубопроводах; відповідальність осіб, винних у створенні перешкод підприємствам магістральних трубопроводів при здійсненні ними контролю за технічним станом та виконанні планових і аварійно-відновлювальних робіт, у спричиненні аварій, створенні аварійних ситуацій чи інших ускладнень у функціонуванні магістральних трубопроводів, що заподіяли шкоди життю і здоров`ю населення, його майну, а також майну підприємств магістральних трубопроводів, власників та користувачів земельних ділянок, довкіллю; встановлення обмежень на використання земельних ділянок та обґрунтованих розмірів відшкодування шкоди, що може бути заподіяна підприємствам магістральних трубопроводів власниками та користувачами земельних ділянок в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів.

Відповідно до п.е) ч.1 ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.111 ЗК України, на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.

Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб.

Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.

Згідно п. «б» ч.1 ст.112 ЗК України, охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Організаційні та правові засади встановлення та дотримання правового режиму земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів з метою забезпечення їх безперебійного функціонування, раціонального використання земель у межах встановлених охоронних зон, режиму ведення господарської та іншої діяльності, охорони довкілля та екологічної безпеки, а також безпечної життєдіяльності та захисту населення, господарських об`єктів від впливу можливих аварій (аварійних ситуацій), визначаються ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» від 17 лютого 2011 року №3041-VI.

Дія цього Закону поширюється на правовідносини, пов`язані з використанням земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів, незалежно від форми власності на землю і об`єкти магістральних трубопроводів.

Відповідно до ст.1 Закону, охоронна зона об`єктів магістральних трубопроводів - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції магістральних трубопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

За змістом ч.8 Закону 3041-VI, на використання власником або користувачем земельної ділянки чи її частини в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються обмеження в обсязі, передбаченому цим Законом.

Обмеження на використання земельних ділянок у межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються і діють з дня введення відповідного об`єкта магістрального трубопроводу в експлуатацію.

Перехід права власності чи користування земельною ділянкою не є підставою для припинення дії обмежень на використання земельної ділянки в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.14 цього Закону, земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначені обмеження встановлюються для власників та користувачів земельних ділянок на провадження ними господарської діяльності в цих охоронних зонах залежно від визначених внутрішніх зон безпеки охоронних зон або в межах всієї охоронної зони об`єктів магістральних трубопроводів.

Відповідно до ч.1 ст.20, ст.21 цього Закону, фізичні та юридичні особи, власники та користувачі земельних ділянок при провадженні господарської та іншої діяльності на землях охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів зобов`язані дотримуватися особливого режиму їх використання та встановлених обмежень, а також дотримуватися інших обмежень, встановлених нормативно-правовими актами для земель охоронних зон та відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.22 Закону № 3041-VI, власники та користувачі земельних ділянок при здійсненні ними господарської та іншої діяльності на землях охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів зобов`язані дотримуватися особливого режиму господарської діяльності та обмежень, які поділяються на загальні обмеження, що діють в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів незалежно від внутрішніх зон безпеки, та особливі обмеження, що встановлюються в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів залежно від категорії зони безпеки.

До особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об`єктів магістральних газопроводів, належить, серед іншого, будувати будівлі, огорожі для відокремлення земельних ділянок приватної власності, лісових ділянок, садів, виноградників тощо; висаджувати багаторічні насадження.

Аналогічні вимоги щодо використання земель в охоронних зонах магістральних трубопроводів регулюються п.11 Правил охорони магістральних трубопроводів, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2002 року №1747 і встановлюють умови забезпечення охорони об`єктів магістральних трубопроводів від пошкоджень і руйнувань внаслідок несанкціонованого доступу, охорони довкілля, а також безпечної життєдіяльності населення на прилеглих до магістральних трубопроводів територіях.

Відповідно до ст.20 ЗУ «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» від 17 лютого 2011 року №3041-VI, порушення законодавства України про трубопровідний транспорт тягне за собою встановлену законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідальність за порушення законодавства про трубопровідний транспорт несуть особи, винні, у тому числі, у недотриманні вимог Правил охорони магістральних трубопроводів.

Встановлення охоронних зон вздовж об`єктів магістральних газопроводів та обмежень у використанні власниками таких земель спрямоване на забезпечення належної експлуатації магістральних трубопроводів, запобігання їх ушкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому, тому у разі недотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон, підприємства магістральних трубопроводів наділені правом звертатися до суду з позовами про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів.

У зазначеній категорії справ позивачі звільнені від обов`язку доказування можливості настання негативних наслідків.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №509/3712/16-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоду довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власність зобов`язує.

Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб (ч. 4 ст. 319, ч. 5 ст. 373 ЦК України).

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки встановлені законом.

Факт розташування в охоронній зоні магістрального газопроводу збудованої будівлі на належній ОСОБА_1 земельній ділянці підтверджується наявним в матеріалах справи ситуаційним планом, топографічним планом масштабом 1:2000.

Сторона відповідача не надала доказів на спростування даних, викладених у топографічному плані.

З врахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що використання відповідачем своєї земельної ділянки з порушенням встановлених законом обмежень щодо правового режиму охоронних зон магістральних газопроводів створює реальну загрозу для магістрального газопроводу, який є об`єктом підвищеної небезпеки, виникненню аварій та надзвичайних ситуацій, відтак суд першої інстанції правомірно зобов`язав його усунути вказану загрозу шляхом знесення побудованої будівлі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обґрунтованих мотивів, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 26 липня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба