КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9404/2023
справа №367/2441/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Філоненко Яни В`ячеславівни, яка діє в інтересах громадянина Франції ОСОБА_1 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Шестопалової Я.В.,

у справі за позовом громадянина Франції ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відібрання дитини та визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Одночасно з позовом подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на статтю 157 СК України, вказує, що 23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином Франції та України, оскільки народжений у Франції.

Вказує, що 24 липня 2022 року родина вирішила переїхати на постійне місце проживання до Норвегії, були оформлені всі дозвільні документи на проживання та надано житло. У Норвегії психічний стан ОСОБА_2 загострився, установлено діагноз біполярний розлад, що є психічним захворюванням.

19 грудня 2022 року ОСОБА_2 самоправно, без погодження з батьком дитини змінила місце проживання дитини, за законодавством Норвегії вчинила злочин "викрадення людини". Вказує, що ОСОБА_2 оголошено у міжнародний розшук та видано ордер на арешт.

04 січня 2023 року ОСОБА_2 знайдено у Румунії та Міжнародним Інтерполом подано документи щодо видачі та через Румунське Міністерство Юстиції подано запит на повернення дитини за місцем проживання. 03 березня 2023 року із дитиною втекла із Румунії, місце її перебування не було відоме, проте нещодавно виявилось, що відповідачка переховується в Україні.

Стверджує, що тривале розлучення сина з батьком може або вже спричинило синдром відчуження дитини від батька, тому слід відновити спілкування дитини з батьком. Вказує, що ОСОБА_2 не виходить на зв`язок, місце її фактичного перебування з дитиною невідоме.

Вказує, що враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, просить вжити заходи забезпечення позову.

Мотивуючи наведеним, просить суд зобов`язати ОСОБА_2 надавати спільного сина ОСОБА_4 , можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу, включаючи спільне проживання з малолітнім сином ОСОБА_1 , протягом першого та третього тижня кожного місяця без присутності матері дитини - ОСОБА_2 , при цьому покласти обов`язок привозити та забирати малолітнього сина за місцем проживанням зазначеного у позовній заяві ОСОБА_2 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 квітня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Філоненко Я.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову з метою поновлення його прав, оскільки в результаті неправомірної поведінки відповідачки батько втратив емоційний контакт з малолітньою дитиною.

В іншому апеляційна скарга дублює твердження, викладені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову.

Вказує, що у справі щодо визначення місця проживання можливо встановити графік побачень з дитиною до закінчення розгляду справи по суті, вжиття заходів забезпечення позову відновить становище позивача та відповідача щодо контакту та психоемоційного зв`язку з дитиною.

Стверджує, що докази того, що позивач звертався до поліції та йому не надано доступ до дитини, містяться в матеріалах справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №760/15413/19 від 25 листопада 2020 року, №761/25101/20 від 17 травня 2021 року, №752/6099/20 від 15 вересня 2021 року, №6-605цс16 від 25 травня 2016 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 квітня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог заяви.

27 червня 2023 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив, що предметом спору у цій справі є, в тому числі, визначення місця проживання дитини, проте, згідно поданої заяви про забезпечення позову, представник заявника фактично заявляє позовні вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення днів та годин побачень з дитиною.

Вказує, що між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини, який вирішується судом, батько дитини постійно вчиняв та продовжує вчиняти неправомірні дії відносно відповідачки та свого сина, тобто домашнє насильство, дитина боїться батька, що змусило матір звернутися до психолога, відтак наразі контакт батька та дитини не буде відповідати інтересам дитини. Стверджує, що дитині спочатку треба пройти реабілітацію.

Звертає увагу, що батько дитини є громадянином Франції, тому в разі задоволення заяви про забезпечення позову, він як іноземець, має право безперешкодно виїхати за місцем свого постійного проживання з дитиною без дозволу матері дитини, що взагалі унеможливить виконання майбутнього рішення суду в разі визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Ірпінського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні адвокат Філоненко Я.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримала, просила суд її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Вотінцев Є.Г. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Разом з тим, в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що вона не перешкоджає зустрічам дитини з батьком, позивачу відомо, де вона наразі проживає разом із дитиною та вона не заперечує, щоб відповідач зустрічався з дитиною, але тільки в її присутності.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, які з`явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що предметом спору у даній справі є, в тому числі, визначення місця проживання дитини, проте згідно поданої заяви про забезпечення позову представник заявника фактично заявляє позовні вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення днів та годин побачень з дитиною.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та вказує на таке.

З матеріалів справи установлено, що у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відібрання дитини та визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, у якому просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 . Відібрати дитину - малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 та передати дитину ОСОБА_1 .

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, яку мотивує тим, що на теперішній час тривале розлучення сина з батьком може спричинити синдром відчуження дитини до батька, тому слід відновити спілкування з батьком.

Згідно із частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач, як на обгрунтування обраного виду забезпечення позову, посилається на необхідність забезпечення контакту батька з малолітнім сином на час розгляду справи.

Згідно статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша - третя статті 157 СК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

З огляду на вказані норми матеріального права батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

Отже, з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову відповідає нормам процесуального права.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час судового процесу та за відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ. Зокрема, у рішенні від 04 вересня 2018 року у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14), ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися із сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сiмейного життя, а тому допустимим є встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У справі, що розглядається, апеляційний суд уважає обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права батька на спілкування з дитиною. Наразі підстав, які обмежують право на таке спілкування, не установлено, окрім того, мати дитини не заперечує проти спілкування батька з дитиною, відтак суд робить висновок, що такі зустрічі будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька з його малолітньою дитиною, і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Зустрічі та спілкування батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин і предметом спору не є визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Підстави для забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову, порушив норми процесуального права, оскільки неповною мірою врахував вимоги норм права щодо співмірності заходів забезпечення позову заявленим позивачем вимогам.

Предметом цього спору є відібрання дитини від матері і визначення місця проживання дитини з батьком , тому вид його забезпечення шляхом зобов`язання відповідача надати можливість безперешкодного спілкування та побачення батька з дитиною протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.

Разом з тим, ураховуючи конкретні обставини цієї справи, у тому числі можливість матері ефективно виконувати це судове рішення, апеляційний суд уважає доцільним частково задовольнити заяву про забезпечення позову та зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити побачення та спілкування малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 під час його перебування на території України, шляхом періодичних побачень в присутності матері за місцем проживання дитини кожної другої та четвертої суботи місяця з 16:00 години до 19:00 години.

Ураховуючи наведене, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Філоненко Яни В`ячеславівни, яка діє в інтересах громадянина Франції ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 квітня 2023 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити побачення та спілкування малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 під час його перебування на території України, шляхом періодичних побачень в присутності матері за місцем проживання дитини кожної другої та четвертої суботи місяця з 16:00 години до 19:00 години.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 25 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова