КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/8006/20 Головуючий у І інстанції - Лужецька О.Р.
апеляційне провадження №22-ц/824/8709/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Кононенко І.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити дії, -

установив:

У травні 2020 року ПАТ «МТБ Банк» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України про витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язати Міністерство юстиції України та органи держаної реєстрації прав на нерухоме майно, державних реєстраторів здійснити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 лютого 2011 року між ПАТ «КБ «Центр», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк»», та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №230211/6-КЮ, відповідно до умов якого, ФОП ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 2000000 гривень.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №230211/6-КЮ, між ПАТ «КБ «Центр» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №98 від 23 лютого 2011 року, відповідно до умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 11 грудня 2009 року.

У зв`язку із невиконанням на думку позивача умов кредитного договору №230211/6-КЮ та наявності заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Центр», банк, керуючись умовами договору, шляхом позасудового врегулювання, передбаченого ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», звернув стягнення на предмет іпотеки на користь іпотекодержателя ПАТ «КБ «Центр», запис про право власності: 6684545 від 30 травня 2014 року.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної реєстраційної служби про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора №14965353 від 06 серпня 2014 року про держану реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 у справі №826/19487/14 було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №14965353 від 06 серпня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 .

Зобов`язано Міністерство юстиції України виключити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2014 року №6684545.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року змінено, в частині мотивів для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх інстанцій 28 липня 2017 року ПАТ КБ «Центр» звернувся із касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року, касаційну скаргу ПАТ «КБ «Центр» задоволено частково.

Скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, провадження у справі закрито.

06 вересня 2017 року право власності ПАТ «КБ «Центр» на квартиру АДРЕСА_2 було скасовано, відомості до реєстру внесені за заявою ОСОБА_2 державним реєстратором Осиповичем І.В. Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області (індексний номер рішення 36933179).

19 вересня 2017 року обмеження іпотекодержателя ПАТ «КБ «Центр» на квартиру АДРЕСА_2 було припинено та відомості внесені до реєстру за заявою представника, Вінницька обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» (рішення №37148021) на підставі листа від ПАТ «КБ «Центр» №20-148-1/Ю від 14 вересня 2017 року.

19 вересня 2017 року на підставі листа від ПАТ «КБ «Центр» №20-148-1/Ю від 14 вересня 2017 року, державний реєстратор філії КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришин В.М. прийняв рішення №37163282 яким припинив іпотеку на квартиру АДРЕСА_2 , та вніс відповідні відомості до Державного реєстру речових прав.

20 вересня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було передано від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу №3186 від 20 вересня 2017 року та рішення №37184059 ПН Саєнко О.О. , і внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав.

26 вересня 2017 року право власності на зазначену квартиру передано від ОСОБА_4 до ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу №3254 від 26 вересня 2017 року.

Внесено відомості до реєстру ПН Саєнко О.О . Запис про право власності: 22535407.

26 вересня 2017 року ПН Саєнко О.О. було зареєстровано договір іпотеки №3256 від 26 вересня 2017 року, згідно якого, іпотекодавець ОСОБА_6 передала іпотекодержателю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 в іпотеку, на забезпечення договору позики грошових коштів. Номер запису про іпотеку 22535740.

12 грудня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 було передано від ОСОБА_6 до ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Внесено відомості до реєстру ПН Саєнко О.О. , індексний номер: 38676019, номер запису про право власності:23884671.

З огляду на наведене позивач вважає, що ПАТ «КБ «Центр», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк» з 2014 року був власником квартири АДРЕСА_2 , та що відповідно до правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №522/2202/15-ц; у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14; постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-251цс15; постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-1203цс15 - позивач ПАТ «МТБ Банк» має право у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 388 ЦК України витребувати належну йому квартиру із незаконного володіння ОСОБА_1 .

Просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року, позовні вимоги ПАТ «МТБ Банк» задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 215 кв.м., згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 та передано його ПАТ «МТБ Банк».

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає загальним засадам та завданню цивільного судочинства, встановленим ст. 2 ЦПК України, та не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції: не з`ясував або неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; не з`ясував та не довів обставини, що мають значення для справи, а визнав їх встановленими ґрунтуючись на припущеннях; неповно та/або взагалі не дослідив наявні у справі докази, які мають важливе значення для об`єктивного розгляду справи; не сприяв реалізації відповідачем та третьою особою в реалізації своїх процесуальних прав, передбачених ЦПК України; не виконав вимоги п.6,7,8,10 ч.2 ст.197 ЦПК України; не довів висновки викладені у рішенні обставинам справи; порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права; застосував правові висновки Верховного Суду, які стосуються інших обставин справи; не застосував правові висновки Верховного Суду, які підлягали застосуванню; під час ухвалення рішення порушив приписи ст.ст.263,264 ЦПК України.

Позивач не виконав приписи ст.ст.12,81,83 ЦПК України щодо обов`язку довести обставини на які він посилається в позовній заяві, відповіді на відзив, заявах та поясненнях, а також не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин,на які він посилається в своїх заявах, а саме не довів та не надав доказів того, що:

- що позивач ПАТ «МТБ Банк» є власником та/або іпотеко держателем квартири АДРЕСА_2 , що він має будь-які інші права на це майно, тобто, не довів, що ПАТ «МТБ Банк» має статус особи, яка відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України має право звернутися до суду з віндикаційним позовом щодо захисту своїх порушених прав стосовно квартири АДРЕСА_2 ;

- що ПАТ «МТБ Банк» набув право власності та/або право іпотеки на квартиру АДРЕСА_2 на підставі правочину, укладеному між ПАТ «КБ «Центр» та ПАТ «МТБ Банк», що у ПАТ «МТБ Банк» виникли права та обов`язки стосовно цього майна на підставі та порядку, встановленому ст.ст.11,328,329,107,334 ЦК України;

- що ПАТ «КБ «Центр» передав ПАТ «МТБ Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_2 та/або права іпотеки на неї під час приєднання передавальним актом, як того вимагає ч.2 ст.107 та ч.1 4 ст.334 ЦК України;

Позивач не надав обґрунтованих пояснень та заперечень на ствердження ОСОБА_1 та третьої особи:

- що 06 серпня 2014 року ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 незаконно;

- що ПАТ «КБ «Центр» виявив свою волю на припинення іпотеки та заборон на відчуження квартири АДРЕСА_2 у своєму листі №20-148-1/Ю від 14 вересня 2017 року, якій склав на фірмовому бланку, підписав та засвідчив печаткою голова правління ПАТ «КБ «Центр» ОСОБА_7;

- що правління ПАТ «КБ «Центр» під головуванням ОСОБА_7 прийняло рішення, протокол №50 від 12 грудня 2017 року, про списання з балансу банка квартири АДРЕСА_1 на підставі Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно;

- що бухгалтерія ПАТ «КБ «Центр» виконала протокольне рішення правління ПАТ КБ «Центр» від 12 грудня 2017 року, що підтверджується меморіальним ордером №7387 від 15 грудня 2017 року.

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 грудня 2019 року №195103406, яка була надана позивачем разом із позовом - відсутні відомості про такого власника/іпотекодержателя як ПАТ «МТБ Банк».

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, в редакції яка діяла під час спірних правовідносин - державній реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності; іпотеки; інші речові права відповідно до закону; заборона відчуження; арешт нерухомого майна та інші обтяження.

Позивач не довів, що ПАТ «МТБ Банк» володів квартирою АДРЕСА_2 , був її власником, іпотекодержателем, що є особою, яка має право звертатися до суду з віндикаційним позовом про витребування цього майна від добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції не взяв до уваги докази подані ОСОБА_2 разом із поясненням від 10 березня 2021 року щодо набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу №16-690/к487 від 04 вересня 2008 року та передавального акту квартири інвестору, а не на підставі рішень адміністративних судів.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 звертав увагу суду на те, що позов обґрунтовано порушенням ФОП ОСОБА_2 умов кредитного договору №230211/6-КЮ, згідно якого йому було надано 2000000 гривень, тобто, порушення прав ПАТ «КБ «Центр» здійснив саме ФОП ОСОБА_2 до якого ні ПАТ КБ «Центр», а ні його правонаступник ПАТ «МТБ Банк» у період з 2014 по 2023 роки не зверталися з позовом.

Тому, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин ст.ст.330,387,388 ЦК України, з огляду на те, що позивач ПАТ «МТБ Банк» не є, та не був законним власником квартири АДРЕСА_2 , а відповідно не міг звертатися до суду з віндикаційним позовом про витребування квартири АДРЕСА_2 , а лише міг звернутися з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, як що така заборгованість існує.

Апелянт вказує, що після програних судів у 2017 році, у зв`язку з відсутністю заборгованості у ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Центр» за кредитним договором, банк не скористався своїм правом як іпотекодержатель повторно звернутися до органу реєстрації із заявою про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі іпотечного договору, як то зазначено у мотивувальній частині постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року.

З тих самих підстав голова правління ПАТ «КБ «Центр» ОСОБА_7 склав лист ПАТ «КБ «Центр» №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, на підставі якого було припинено іпотеку та обтяження щодо квартири АДРЕСА_2 , а довірена особа ПАТ «КБ «Центр» 19 вересня 2017 року подала даний лист до органу державної реєстрації з метою припинення іпотеки та обтяжень щодо квартири АДРЕСА_2 , що й було здійснено державним реєстратором.

Дійсність даного листа ніким не спростована, дії державного реєстратора банком не оскаржувалися, запис в Державному реєстрі прав не скасовано.

Тобто, ПАТ «КБ «Центр» 14 вересня 2017 року відмовився від будь-яких прав на квартиру АДРЕСА_2 , а відповідно висловив свою волю на вільне розпорядження ОСОБА_2 своєю квартирою, яка до цього часу була предметом іпотеки.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив належний, допустимий та достовірний доказ, а саме лист ПАТ «КБ «Центр» №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, на підставі якого було припинено іпотеку та обтяження, дійсність якого ніким не спростована, який є доказом того, що ОСОБА_2 є особою, яка мала право відчужувати 20 вересня 2017 року квартиру АДРЕСА_2 , і саме ПАТ «КБ «Центр» висловив на це свою волю, що не кореспондується з приписами п.3 ч.1 ст.388 ЦК України.

На думку апелянта дана обставина повністю виключає можливість застосування п.3 ч.1 ст.388 ЦК України до спірних правовідносин.

Апелянт вказує, що ПАТ «КБ «Центр» не передав квартиру АДРЕСА_2 або права на неї своєму правонаступнику ПАТ «МТБ Банк» у 2018 році на підставі договір про приєднання №б/н від 13 липня 2018 року та передавального акту до нього, бо в матеріалах відсутні докази, що позивач ПАТ «МТБ Банк» фактично набув права і обов`язки на квартиру АДРЕСА_2 у порядку, встановленому ст.ст.11,328,329,107,334 ЦК України, згідно яких юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, або набуте нею у власність на підставах не заборонених законом, зокрема на підставі правочинів, передавальним актом, і лише після цього набуває права та обов`язки на це майно.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення на підставі недопустимого та недостовірного доказу, а саме на підставі нотаріально посвідченої Заяви ОСОБА_7 від 27 вересня 2021 року, з огляду на те, що: дана заява не була подана разом із позовом; не надсилалася учасникам справи; супровідний лист, вх.№67275 від 29 вересня 2017 року не містить обґрунтування неможливості подання даної заяви разом із позовом; суд не розглядав питання про долучення даної заяви до матеріалів справи, а відповідно ч.8 ст.83 ЦПК України, суд не міг прийняти до справи дану заяву як доказ.

Крім того, протокольним рішенням від 15 березня 2021 року, суд відмовив третій особі ОСОБА_2 в задоволенні заяви від 10 березня 2021 року про виклик свідка ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що представник позивача була проти та заявила, що ОСОБА_7 невідомі обставини, які є важливими для даної справи, що підтверджується пунктом 34 протоколу та технічнім записом судового засідання.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції ґрунтуючись лише на припущеннях встановив, що ФОП ОСОБА_2 не виконав умови кредитного договору №230211/6-КЮ та не сплатив заборгованість, незважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні: копія кредитного договору №230211/6-КЮ; виписка руху коштів по рахунку ФОП ОСОБА_2 ; вимоги ПАТ «КБ «Центр» про дострокове повернення кредитних коштів ніж 28 серпня 2014 року; вимоги ПАТ «КБ «Центр» про усунення порушень, які надіслані та отримані ОСОБА_2 ; вимоги ПАТ «МТБ Банк»; листи або претензії; інші докази простроченої заборгованості на момент прийняття правлінням ПАТ «КБ «Центр», протоколу №27 від 19 травня 2014 року рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач, також не надав до суду договір іпотеки №98 від 23 лютого 2011 року, але суд дійшов висновку, що ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 законно, на підставі договору іпотеки у позасудовому порядку передбаченому ст.36 ЗУ «Про іпотеку», без дослідження обставин щодо виконання іпотекодержателем умов іпотечного договору та приписів ст.ст.33,35,36,37 ЗУ «Про іпотеку».

Просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року, та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На вказану апеляційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що на його думку позиція апелянта зводиться до хибного розуміння виниклих правовідносин по суті справи, які виникають з інституту саме права власності, а не іпотеки.

Вважає, що договір іпотеки та правовідносини іпотекодержателя ПАТ «КБ «Центр» та іпотекодавця ОСОБА_2 взагалі не мають жодного відношення до предмету та підстав заявленого позову, а тому доводи апелянта є хибними.

Вказує, що звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що 06 серпня 2014 року державним реєстратором Сидорчуком А.В. було прийнято рішення №14965353 про проведення державної реєстрації права власності на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», а відповідно є правонаступником з 06 серпня 2014 року, з огляду на те, що рішення судів, якими скасовано державну реєстрацію 06 серпня 2014 року скасовані Великою Палатою Верховного Суду 29 травня 2018 року, що свідчить про те, що квартира АДРЕСА_2 вибула з володіння ПАТ «МТБ Банк» не з його волі, а іншим шляхом, що відповідає приписам ст. 388 ЦК України.

Звертає увагу на правові висновки Верховного Суду викладені у: постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц та №522/2110/15-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №522/7636/14-ц; постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №179/1114/19; постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі №200/9962/17-ц щодо застосування п.3 ч.1 ст.388 ЦК України та щодо скасування рішення суду ухваленого до майна, яке у подальшому було скасовано.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Також, свій відзив на апеляційну скаргу подав і ОСОБА_2 , обґрунтовуючи його тим, що суд першої інстанції не правильно встановив характер спірних правовідносин, та невідповідність обставин справи та доказів п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, на підставі якої суд витребував квартиру АДРЕСА_2 від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк».

Суд першої інстанції застосував правові висновки Верховного Суду, які застосовані у справах з іншими істотними обставинами, в яких було встановлено особу, яка не мала права відчужувати спірне майно з огляду на те, що набула право власності не за волею власника, а на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасоване.

ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу у 2008 році, а у 2011 році передав її в іпотеку на певних умовах договору іпотеки.

У 2014 році іпотекодержатель ПАТ КБ «Центр» в порушення умов договору іпотеки, незаконно набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яке в 2017 році було скасоване судом.

14 вересня 2017 року банк своїм листом №20-148-І/Ю припинив іпотеку та обтяження на квартиру АДРЕСА_2 , чим висловив свою волю на вільне розпорядження своїм майном ОСОБА_2

29 листопада 2017 року банк отримав витяг із Державного реєстру речових прав.

Третя особа звертає увагу на те, що суд першої інстанції ухвалою від 15 березня 2021 року задовольнив клопотання третьої особи від 10 березня 2021 року про витребування матеріалів реєстраційної справи щодо рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, номер запису права власності: 6684545 від 30 травня 2014 року, згідно рішення державного реєстратора Сидорчука А.В. №14965353 від 06 серпня 2014 року, тобто визнав обставини такими, що підлягають доказуванню у даній справі.

З огляду на те, що суд першої інстанції неналежно дослідив докази, які надійшли до суду з матеріалами реєстраційної справи від 14 квітня 2014 року, третя особа просив апеляційний суд належно дослідити докази, які надійшли до суду з матеріалами реєстраційної справи та надати їм належну оцінку, та дослідити законність набуття права власності ПАТ «КБ «Центр» 06 серпня 2014 року.

Третя особа просив долучити до матеріалів справи вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року, якій вступив в законну силу лише 28 червня 2023 року, після ухвалення Київськими апеляційним судом ухвали про залишення вироку без змін.

Даний вирок містить встановлені судом обставини, де ПАТ «МТБ Банк» був потерпілим та цивільним позивачем, а ОСОБА_2 був обвинуваченим, тобто, суд дослідив обставини, які відбувалися у 2014-2018 роках щодо квартири АДРЕСА_2 , щодо відносин між ФОП ОСОБА_2 , іпотекодавцем ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Центр» та правонаступником ПАТ «МТБ Банк».

Враховуючи умисне неподання доказів позивачем до суду, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування важливих для справи обставин, просив суд апеляційної інстанції застосувати приписи ч.6 ст.82 ЦПК України, та визнати встановлені Святошинським районним судом м. Києва у кримінальному провадженні №0011260 від 22 грудня 2017 року, справа №759/11669/19 та викладені у Вироку від 07 листопада 2022 року обставини, що мали місце під час приєднання ПАТ «КБ «Центр» до ПАТ «МТБ Банк», а саме: що ПАТ КБ «Центр» 05 жовтня 2018 року передав ПАТ «МТБ Банк» не квартиру АДРЕСА_2 , а списану з балансу 15 грудня 2017 року ПАТ «КБ «Центр» вартість майна, встановлену банком для продажу, а ПАТ «МТБ Банк» в свою чергу прийняв цю списану вартість майна та зарахував її на позабалансовий рахунок, що підтверджується меморіальними ордерами №7387 від 15 грудня 2017 року та №04 від 08 жовтня 2018 року, які були подані до суду представником ПАТ «МТБ Банк» разом із цивільним позовом у справі №759/11669/19 та досліджені колегією судів.

Вказав, що суди мають забезпечити рівний захист всіх суб`єктів права власності, які є рівними перед законом, що гарантовано ст.ст. 13, 129 Конституції України.

Права та інтереси третьої особи ОСОБА_2 , також підлягають захисту судом у даному провадженні, принаймні шляхом їх не порушення без законних на те підстав.

Третя особа просив долучити до матеріалів справи та взяти до уваги під час апеляційного розгляду: інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна№338463342, №338462282, №338461345 від 08 липня 2023 року, які отримані під час апеляційного розгляду, як доказ того, що станом на момент звернення до суду 29 травня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про такого власника квартири АДРЕСА_2 як ПАТ «МТБ Банк», а набув таке право на квартиру АДРЕСА_2 лише 06 квітня 2023 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року, яке наразі оскаржується.

Довідка №338461345 від 08 липня 2023 року містить інформацію, що ПАТ «МТБ Банк» вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про себе як іпотекодержателя на земельну ділянку 0,25 га, кадастровий номер: :01:004:0136, права іпотеки на яку були фактично передані від ПАТ «КБ «Центр» до ПАТ «МТБ Банк» на підставі: договору про приєднання №б/н від 13 липня 2018 року, укладений між ПАТ «КБ «Центр» та ПАТ «МТБ Банк»; передавальний акт №4688-4696 від 05 жовтня 2018 року, видавник: ПН Черкасова Н.Б., номер запису про іпотеку: 15360796.

Довідка №338462282 від 08 липня 2023 року містить інформацію, що ПАТ «МТБ Банк» вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про себе як власника комплексу будівель, загальною площею 1289 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , щодо права власності, яке було фактично передане від ПАТ «КБ «Центр» до ПАТ «МТБ Банк» передавальним актом №4706-4714 від 05 жовтня 2018 року, видавник: ПН Черкасова Н.Б., номер відомостей про речове право: 37063822.

Просив суд дослідити всі важливі для справи обставини: щодо законності набуття права власності іпотекодержателем ПАТ «КБ «Центр» 06 серпня 2014 року на квартиру АДРЕСА_2 у позасудовому порядку; щодо волі іпотекодержателя ПАТ «КБ «Центр» на виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку та обтяження на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з виконанням зобов`язання, тобто, волі банка на вільне розпорядження ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_2 ; щодо наявності у позивача підстав на звернення до суду саме з віндикаційним позовом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 лютого 2011 року між ПАТ «КБ «Центр», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №230211/6-КЮ, відповідно до умов якого ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 2000000 гривень.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №230211/6-КЮ, між ПАТ «КБ «Центр» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №98 від 23 лютого 2011 року, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 11 грудня 2009 року, серія НОМЕР_1 .

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної реєстраційної служби про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора №14965353 від 06 серпня 2014 року про держану реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «Центр», номер запису про право власності: 66844545.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 у справі №826/19487/14 було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №14965353 від 06 серпня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 серпня 2014 року щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр».

Зобов`язано Міністерство юстиції України виключити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2014 року №6684545.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року змінено в частині мотивів для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій 28 липня 2017 року ПАТ «КБ «Центр» звернувся із касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру власності на нерухоме майно поданого позивачем разом із позовом, суд першої інстанції встановив наступні обставини.

06 вересня 2017 року право власності ПАТ «КБ «Центр» на квартиру АДРЕСА_2 було скасовано за заявою ОСОБА_2 , а державним реєстратором Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповичем І.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні відомості, індексний номер рішення:36933179.

19 вересня 2017 року обтяження іпотекодержателя ПАТ КБ «Центр» на квартиру АДРЕСА_2 було припинено на підставі листа ПАТ «КБ «Центр» №20-148-1/Ю від 14 вересня 2017 року, та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Вінницької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мазур Ю.С.,індексний номер рішення: 37148021.

19 вересня 2017 року на підставі листа від ПАТ «КБ «Центр» №20-148-1/Ю від 14 вересня 2017 року, державний реєстратор філії КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришин В.М. прийняв рішення №37163282, яким припинив іпотеку на квартиру АДРЕСА_2 , та вніс відповідні відомості до Державного реєстру речових прав, номер запису:1945168.

20 вересня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було передано від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу №3186 від 20 вересня 2017 року та рішення №37184059 ПН Саєнко О.О. , і внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав.

26 вересня 2017 року право власності на зазначену квартиру передано від ОСОБА_4 до ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу №3254 від 26 вересня 2017 року.

Внесено відомості до реєстру ПН Саєнко О.О. , запис про право власності: 22535407.

26 вересня 2017 року ПН Саєнко О.О. було зареєстровано договір іпотеки №3256 від 26 вересня 2017 року, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_6 передала іпотекодержателю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 в іпотеку, на забезпечення договору позики грошових коштів, номер запису про іпотеку 22535740.

26 вересня 2017 року на квартиру було накладено обтяження, обтяжував ОСОБА_1 ;

12 грудня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 було передано від ОСОБА_6 до ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Внесено відомості до реєстру речових прав ПН Саєнко О.О. , індексний номер: 38676019, номер запису про право власності: 23884671.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «Центр» задавлено частково.

Скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, провадження у справі закрито.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та витребовуючи з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 215 кв.м., згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 та передаючи його ПАТ «МТБ Банк», суд першої інстанції виходив з наступного.

ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов кредитного договору №230211/6-КЮ та наявності заборгованості перед ПАТ «КБ «Центр», керуючись умовами договору іпотеки №98 від 23 лютого 2011 року, шляхом позасудового врегулювання, передбаченого ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», та на підставі договору іпотеки, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно якого право власності банка зареєстровано 30 травня 2014 року, згідно рішення №14965353.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі №826/19487/14, на підставі яких ОСОБА_2 вніс зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр» було скасовано, що свідчить про те, що спірна квартира АДРЕСА_2 вибула із законного володіння позивача без його волі.

Позивач втратив право власності на спірне нерухоме майно на підставі судового рішення, яке згодом було скасоване Верховним Судом, тобто, спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача без його волі, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №522/2110/15-ц, постанові від 15 травня 2019 року у справі №522/7636/14, постанові від 28 квітня 2021 року у справі №405/7000/18.

Судом встановлено, що ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення державного реєстратора Сидорчука А.В. на виконання наказу МЮУ від 02 квітня 2013 року за №607/5.

Відчуження спірної квартири АДРЕСА_2 було здійснено на підставі судового рішення, яке було скасоване, не породжувало жодних правових наслідків, а отже майно вибуло з володіння позивача ПАТ «МТБ Банк» поза його волею і може бути витребувано від набувача, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2014 року у справі №907/544/14, згідно якого, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Посилання третьої особи ОСОБА_2 на лист ПАТ «КБ «Центр» №20-148-1/Ю від 14 вересня 2017 року, виданого головою правління ПАТ КБ «Центр» ОСОБА_7., в якому останній просив вилучити з Державного реєстру речових прав щодо наявної іпотеки та заборон на відчуження нерухомого майна, яке передане в іпотеку ПАТ «КБ «Центр» на підставі договору іпотеки №98 від 23 лютого 2011 року судом до уваги не прийнято, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний лист не підписувався жодною посадовою особою ПАТ КБ «Центр» та не був зареєстрований в ПАТ «КБ «Центр», що вбачається з нотаріально завіреної заяви ОСОБА_7 .

Головним доказом на якому суд прийняв рішення про витребування з незаконного володіння ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_2 на користь позивача ПАТ «МТБ Банк» - є нотаріально засвідчена Заява громадянина ОСОБА_7 від 27 вересня 2021 року.

При цьому, при застосуванні норм права судом першої інстанції було враховано та застосовано висновки викладені в постановах Верховного Суду, а саме: постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №522/2202/15-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №522/2110/15-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №522/7636/14; постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року у справі №405/7000/18; постанові Вищого господарського суду України від 24 червня 2015 року у справі №907/544/14; постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №П/811/1640/17.

З висновками викладеними в оскаржуваному рішенні колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції встановив, що ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку з невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов кредитного договору №230211/6-КЮ від 23 лютого 2011 року та наявності заборгованості останнього перед ПАТ «КБ «Центр», однак, в матеріалах справи була відсутня копія кредитного договору №230211/6-КЮ, та відсутні докази заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Центр», а саме відсутні: виписка руху коштів по рахунку ФОП ОСОБА_2 ; вимоги кредитора про дострокове повернення коштів; листи та претензії, щодо порушення умов кредитного договору.

Суд, дійшов висновку, що ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 керуючись умовами іпотечного договору, шляхом позасудового врегулювання, передбаченого ст.36 ЗУ «Про іпотеку» на підставі договору іпотеки, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно якого право власності банка зареєстровано 30 травня 2014 року, рішення №14965353.

З матеріалів реєстраційної справи, яка надійшла до суду від Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради, вх. №25813 від 14 квітня 2014 року на виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року вбачається, що розгляд заяви №6820190 від 28 травня 2014 року було зупинено рішенням державного реєстратора Сидорчука А.В. від 16 червня 2014 року №13797365, у зв`язку з тим, що документ, що подано заявником на підтвердження отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, повідомлення УППЗ Укрпошта, не містить відмітки про вручення і не містить підпису іпотекодавця, що є порушенням пунктів 6, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ПАТ «КБ «Центр» у період з 16 червня 2014 року по 06 серпня 2014 року не усунув обставини, які стали підставою для зупинення розгляду заяви №6820190, як того вимагають пункти 16, 17 Порядку №868, а саме не надав органу реєстрації документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Із картки прийому заяви №134432962 від 30 травня 2014 року вбачається, що заявник разом із заявою №6820190 подав дві копії рекомендованих повідомлень, серія та номер: б/н, видані 30 травня 2014 року, видавник: Укрпошта, тобто, видані в день подання заяви про реєстрацію, що свідчить про те, що вони не є документом, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Рекомендовані повідомлення з ідентифікаторами №637 та №629 від 31 березня 2014 року, на підставі яких державний реєстратор Сидорчук А.В. 16 червня 2014 року прийняв рішення про зупинення розгляду заяви №6820190, також не є доказом того, що вимоги іпотекодержателя ПАТ «КБ «Центр» №108/03 та 109/03 від 26 березня 2014 року були надіслані іпотекодавцю в порядку, встановленому пунктом 3.2.1. договору іпотеки та ст.35 ЗУ «Про іпотеку».

В матеріалах справи відсутні докази надсилання іпотекодержателем ПАТ «КБ «Центр» іпотекодавцю ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_2 вимог №108/03 та 109/03 від 26 березня 2014 року про усунення порушень, які містяться в матеріалах реєстраційної справи, а саме відсутні: квитанції про оплату послуг поштового зв`язку; опис вкладення; трекінг руху поштового відправлення.

Також відсутні докази отримання ОСОБА_3 цих вимог, що свідчить про невиконання іпотекодержателем ПАТ «КБ «Центр» приписів частин першої та другої пункту 46 Порядку № 868.

До органу державної реєстрації було подано дві копії розрахунку заборгованості ТОВ «ПВІТА Центр» (а не ФОП ОСОБА_2 ) перед ПАТ «КБ «Центр», б/н від 26 березня 2014 року за кредитним договором №230812/13-КЮ від 23 серпня 2012 року, що в свою чергу свідчить про відсутність законних підстав, для переходу права власності на предмет іпотеки (квартири АДРЕСА_2 ) до іпотекодержателя ПАТ «КБ «Центр».

Крім того, іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр» не встановив вартість предмета іпотеки та не надав актуальну оцінку квартири №102 органу державної реєстрації на виконання пункту 5.3. договору іпотеки та приписів ст.37 ЗУ «Про іпотеку», як доказ виконання іпотекодержателем умов правочину з яким закон та договір пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно (підпункт п`ятий частини першої пункту 15 Порядку № 868).

Відповідно до пункту 5.3. договору іпотеки та ст.37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення державного реєстратора Сидорчука А.В. на виконання наказу МЮУ від 02 квітня 2013 року за №607/5, що в свою чергу не відповідає обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Але, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25642298 від 14 серпня 2014 року, який було надано до суду із позовною заявою, підставою виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр» був договір іпотеки №98 від 23 лютого 2011 року.

Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень №14965353 від 06 серпня 2014 року.

Додаткові відомості: право власності зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Сидорчук А.В., на виконання наказу МЮУ «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» від 02 квітня 2013 року №607/5.

Наказ МЮУ №607/5 стосується лише права державного реєстратора прав на нерухоме майно Держаної реєстраційної служби України Сидорчука А.В. розглядати заяву №6820190 від 30 травня 2014 року, не зважаючи на те, що заяву та документи прийняв державний реєстратор Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Руденко Ю.В.

З матеріалів справи вбачається, що іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр» порушив умови пунктів 3.1.5.,3.2.1.,5.1.,5.3. договору іпотеки, приписи ст.ст.33,35,36,37 ЗУ «Про іпотеку» та пункти 6,16,46 Порядку №868, що викликає сумніви у законності набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр» 06 серпня 2014 року.

Адміністративні суди у справі №826/19487/14 встановили ці порушення, але їх рішення від 17 лютого 2017 року та від 13 липня 2017 року були скасовані Великою Палатою Верховного Суду 29 травня 2018 року у зв`язку з порушенням юрисдикції спору.

Суд першої інстанції взяв до уваги постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року та постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року ухвалених у справі №826/19487/14, як підстави для задоволення позову ПАТ «МТБ Банк», та дійшов передчасного висновку, що позивач втратив право власності на спірне нерухоме майно на підставі судового рішення, яке згодом було скасоване Верховним Судом, тобто, спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача без його волі, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №522/2110/15-ц, постанові від 15 травня 2019 року у справі №522/7636/14, постанові від 28 квітня 2021 року у справі №405/7000/18.

Але, суд першої інстанції не дослідив зміст постанови від 15 лютого 2017 року, згідно якої ПАТ «КБ «Центр» як іпотекодержатель мав право повторно звернутися до органу державної реєстрації із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки у позасудовому порядку, з дотриманням встановленої договором та законом процедури, а також не дослідив тієї обставини, що ПАТ «Центр» протягом 2016-2017 років не міг надати докази простроченої заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Центр».

Суд неналежно дослідив лист іпотекодержателя ПАТ «КБ «Центр» №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, копія якого надійшла до суду на виконання ухвали від 15 березня 2021 року від Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради, вх. №25813 від 14 квітня 2014 року, що свідчить про належність, допустимість та достовірність даного доказу.

Суд вказав, що «посилання третьої особи ОСОБА_2 на лист ПАТ «КБ «Центр» №20-148-1/Ю від 14 вересня 2017 року, виданого головою правління ПАТ КБ «Центр» ОСОБА_7., в якому останній просив вилучити з Державного реєстру речових прав щодо наявної іпотеки та заборон на відчуження нерухомого майна, яке передане в іпотеку ПАТ «КБ «Центр» на підставі договору іпотеки №98 від 23 лютого 2011 року судом до уваги не приймається, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний лист не підписувався жодною посадовою особою ПАТ КБ «Центр» та не був зареєстрований в ПАТ «КБ «Центр», що вбачається з нотаріально завіреної заяви ОСОБА_7 ».

Тобто, суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний лист не підписувався жодною посадовою особою ПАТ «КБ «Центр» та не був зареєстрований в ПАТ «КБ «Центр» лише на підставі пояснень ОСОБА_7 , викладених в нотаріально завіреній заяві від 27 вересня 2021 року, яка у розумінні ст. 76 ЦПК України не є доказом у даній справі, та є недопустимим і недостовірним доказом одночасно.

ОСОБА_7 не є учасником справи, не є представником учасника справи, не є свідком у справі, тобто, не є особою, яка відповідно до цивільно-процесуального закону наділена правом подавати до суду процесуальні документи, надавати пояснення, заперечення, міркування, тощо.

Заява ОСОБА_7 від 27 вересня 2021 року у розумінні ст.78 ЦПК України є недопустимим доказом у даній справі бо одержана судом з порушенням порядку, встановленого ст.ст.83,175,176 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.175 ЦПК України, позовна заява має містити зазначення всіх доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою.

Суд не встановлював додатковий строк на подання цієї заяви у порядку, передбаченому ч.5 ст.83 ЦПК України.

Позивач не надав заяву ОСОБА_7 від 27 вересня 2021 року разом із позовом.

Також, письмово не повідомив, що дана заява не може бути подана у встановлений законом строк, та не вказав причини неподання.

Копія заяви не була надіслана учасникам справи, про що свідчить відсутність доказів відправлення, ствердження представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відсутність даної заяви у відкритому доступі та складається лише з двох аркушів.

Супровідний лист позивача, вх. №67275 від 29 вересня 2021 року не є клопотанням та не містить обґрунтування неможливості подання цієї заяви у встановлений законом строк з причин, що не залежали від позивача.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.9 ст.83 ЦПК України, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Крім того, в протоколах судових засідань відсутні відомості про вирішення судом питання про долучення до матеріалів справи заяви ОСОБА_7 від 27 вересня 2021 року.

Водночас, про дані обставини стверджує апелянт та третя особа у заявах по суті.

Колегія суддів бере до уваги обставини, які досліджені судом у вироку Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року, в якому досліджено лист ПАТ «КБ «Центр» №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, та вказано, що він виготовлений на бланку ПАТ «КБ «Центр» за підписом голови правління ПАТ «КБ «Центр», та засвідчений печаткою банка, в якому ПАТ «КБ «Центр» просить орган державної реєстрації вилучити записи про іпотеку та обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_2 , та що даний лист було подано до органу реєстрації громадянкою ОСОБА_9 на підставі довіреності ПАТ «КБ «Центр», виданої 12 вересня 2017 року.

Оцінюючи зовнішній вигляд листа, суд звернув увагу на його повну відповідність бланку, на якому виготовлено саму заяву голови правління ПАТ «КБ «Центр» ОСОБА_7 про злочин від 21 грудня 2017 року, що свідчить про оригінальність листа від 14 вересня 2017 року.

Суд першої інстанції неповно дослідив обставини та дійшов висновку, що відчуження спірної квартири АДРЕСА_2 було здійснено на підставі судового рішення, яке було скасоване, не породжувало жодних правових наслідків, а отже майно вибуло з володіння позивача ПАТ «МТБ Банк» поза його волею і може бути витребувано від набувача, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2014 року у справі №907/544/14, згідно якого, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

З матеріалів справи вбачається, що відчуження спірної квартири АДРЕСА_2 було здійснено з огляду на те, що 19 вересня 2017 року представник ПАТ «КБ «Центр» звернувся до органу державної реєстрації із заявою та листом №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року з вимогою вилучити записи про іпотеку та обтяження на квартиру АДРЕСА_2 , і станом на 20 вересня 2017 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні обмеження іпотекою та заборона на відчуження цього майна.

06 вересня 2017 року виконано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року, а ОСОБА_2 лише повернув собі у власність квартиру АДРЕСА_2 , втрачену внаслідок неправомірних дій іпотекодержателя та державного реєстратора, а не набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 за рішенням суду, яке в подальшому було скасовано.

Суд першої інстанції, застосував до спірних правовідносин саме такі правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, а саме: постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №522/2202/15-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №522/2110/15-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №522/7636/14;постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року у справі №405/7000/18; постанові Вищого господарського суду України від 24 червня 2015 року у справі №907/544/14; постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №П/811/1640/17.

Відповідно до матеріалів справи №753/8006/20 вбачається, що обставини даної справи не є подібними, з огляду на те, що: позивач не довів, що є законним власником квартири АДРЕСА_2 ; попередник позивача ПАТ «КБ «Центр» висловив волю на припинення іпотеки (вибуття); в матеріалах справи містяться докази протиправності дій іпотекодержателя та реєстратора під час набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 06 серпня 2014 року за ПАТ «КБ «Центр».

Вирішальними щодо скасування рішення Дарницького районного суду мм. Києва від 23 лютого 2023 року, колегія суддів вважає наступні обставини.

Відповідно до ст.ст.317,319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ст.387 ЦК України, саме власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-1203цс15 та підтримана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №522/2202/15-ц, яку застосував суд першої інстанції.

Відповідно до висновку, якій міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №522/7636/14-ц, на яку посилається суд першої інстанції - однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду справи про витребування майна, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

У п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 зазначено, що: Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК (ст.12 ЦПК у новій редакції) особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Суд першої інстанції, ґрунтуючись на припущеннях встановив, що позивач ПАТ «МТБ Банк» є власником квартири АДРЕСА_2 , з огляду на загальне правонаступництво від ПАТ «КБ «Центр», зазначене в пункті 1.1. Статуту ПАТ «МТБ Банк», без урахування приписів ст.ст.107,328,329,334 ЦК України.

Позивач не довів, що станом на жовтень 2018 року (момент передачі майна, прав та обов`язків від ПАТ «КБ «Центр» до ПАТ «МТБ Банк») - ПАТ «КБ «Центр» був власником квартири АДРЕСА_2 або мав право іпотеки на це майно.

Позивач не довів, що ПАТ «КБ «Центр» у жовтні 2018 року передав ПАТ «МТБ Банк», а правонаступник прийняв квартиру АДРЕСА_2 або права на неї у порядку, встановленому ст.ст.107,328,329,334 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ КБ «Центр», на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі №826/19487/14, поновив на баланс банку квартиру АДРЕСА_2 , та/або списану 15 грудня 2017 року заборгованість ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Центр», та/або звертався до суду з цих питань, до моменту приєднання до ПАТ «МТБ Банк» у жовтні 2018 року.

За наслідком розгляду судової справи №759/11669/19, яка розглядалася Святошинським районним судом м. Києва у межах кримінального провадження №0011260 від 22 грудня 2017 року, в якій ПАТ «МТБ Банк» був потерпілим та цивільним позивачем щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди 2207280,41 грн. (вартість квартири), а ОСОБА_2 був обвинуваченим, 07 листопада 2022 року винесено виправдувальний вирок.

Суд, на підставі показів представника ПАТ «МТБ Банк», меморіального ордеру №7387 від 15 грудня 2017 року, видавник ПАТ «КБ «Центр», меморіального ордеру №04 від 08 жовтня 2018 року, видавник ПАТ «МТБ Банк» встановив, що згідно рішення правління ПАТ «КБ «Центр», протокол №50 від 12 грудня 2017 року останній списав з балансу банка квартиру АДРЕСА_2 на підставі Витягу, а вартість квартири списав на витрати, а в подальшому цю списану витратість передав на позабалансові рахунки ПАТ «МТБ Банк».

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки, зокрема із договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів.

Відповідно до ст.ст.328,329 ЦК України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно набуте нею у власність на підставах не заборонених законом, зокрема на підставі правочинів.

Частинами першою та четвертою статті 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЦК України, юридична особа, діяльність якої припиняється шляхом приєднання, складає передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів і боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Тобто, ст.ст.107,328,329,334 ЦК України встановлено порядок набуття юридичною особою прав на нерухоме майно, та встановлено прядок його передачі та встановлено момент такого набуття у часі, а саме з моменту його передачі.

Відповідно до ст.4 Закону №1952-IV, державній реєстрації підлягають речові права: права власності; речові права, похідні від права власності, у т.ч. іпотека; заборона на відчуження та арешт нерухомого майна; інші обтяження.

Відповідно до ст.2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із системного аналізу ст.ст.107,328,329,334 ЦК України та ст.ст.2,4 Закону №1952-IV вбачається, що підтвердженням права власності на квартиру АДРЕСА_2 у позивача ПАТ «МТБ Банк» міг бути договір про приєднання №б/н від 13 липня 2018 року, передавальний акт на квартиру АДРЕСА_2 та/або права на неї, з положенням про правонаступництво, а відомості про це речове право, мали бути внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач, не довів, що ПАТ КБ «Центр» передав квартиру АДРЕСА_2 та/або права на неї до ПАТ «МТБ Банк» у порядку, передбаченому ст.ст.328,329,334 та ч.2 ст.107 ЦК України, а саме не надав суду: договір про приєднання, серія та номер: б/н, виданий 13 липня 2018 року, видавник: ПАТ КБ «Центр» та ПАТ «МТБ Банк»; передавальний акт до договору про приєднання №б/н від 13 липня 2018 року; протокол позачергових загальних зборів акціонерів №59 від 09 жовтня 2018 року, яким було затверджено передавальний акт, складений комісією з реорганізації (припинення) ПАТ КБ «Центр»; додаток №1 до протоколу позачергових загальних зборів акціонерів №59 від 09 жовтня 2018 року, в яких міститься перелік майна, прав, обов`язків та їх отримання.

Позивач залишив без реагування заяви третьої особи ОСОБА_2 від 13 травня 2021 року та від 14 травня 2021 року, отримані позивачем 17 травня 2021 року, та не надав суду: протокол правління ПАТ КБ «Центр» №50 від 12 грудня 2017 року; меморіальний ордер №7387 від 15 грудня 2017 року; цивільний позов ПАТ «МТБ Банк» у кримінальному провадженні №0011260, в яких міститься інформація, що ПАТ КБ «Центр» на засіданні правління, протокол №50 від 12 грудня 2017 року прийняв рішення на підставі Витягу про списання з балансу банка квартири АДРЕСА_2 , а фінансовий відділ виконав це рішення, що підтверджується меморіальним ордером №7387 від 15 грудня 2017 року.

Дані обставин встановлені під час судового розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0011260 від 22 грудня 2017 року, справа №759/11669/19 й відображені у Вироку суду від 07 листопада 2022 року.

Враховуючи наведене, третя особа просив суд апеляційної інстанції долучити вирок до матеріалів справи та застосувати приписи ч.6 ст.82 ЦПК України, а саме: визнати встановлені Святошинським районним судом м. Києва у кримінальному провадженні №0011260 від 22 грудня 2017 року у справі №759/11669/19 та викладені у Вироку від 07 листопада 2022 року обставини, що мали місце під час приєднання ПАТ КБ «Центр» до ПАТ «МТБ Банк», а саме: що ПАТ КБ «Центр» 05 жовтня 2018 року передав ПАТ «МТБ Банк» не квартиру АДРЕСА_2 , а списану з балансу 15 грудня 2017 року ПАТ КБ «Центр» заборгованість ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором №230211/6-КЮ, а ПАТ «МТБ Банк» в свою чергу зарахував цю списану вартість квартири на позабалансовий рахунок, що підтверджується меморіальними ордерами №7387 від 15 грудня 2017 року та №04 від 08 жовтня 2018 року, які були подані до суду представником ПАТ «МТБ Банк» разом із цивільним позовом у справі №759/11669/19 та досліджені колегією судів у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише з питань, чи мали місця ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №195103406 від 27 грудня 2019 року, яка була подана позивачем разом із позовною заявою, та в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №338463342 від 08 липня 2023 року, яка була подана третьою особою разом із відзивом на апеляційну скаргу - відсутні відомості про такого власника або іпотекодержателя як ПАТ «МТБ Банк».

Водночас, в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №338461345 від 08 липня 2023 року, щодо об`єкту нерухомого майна: 08 (земельна ділянка 0,25га), номер запису про іпотеку: 15360796 - містяться відомості про зміну іпотекодержателя з ПАТ «КБ «Центр» на ПАТ «МТБ Банк», які внесені на підставі: розпорядження НБУ від 10 серпня 2018 року №477-ро; договору про приєднання №б/н від 13 липня 2018 року, видавник: ПАТ «МТБ Банк» та ПАТ КБ «Центр»; передавального акту №4688-4696 від 05 жовтня 2018 року, виданий ПН КМНО Черкасовою Н.Б., зміни внесено згідно рішення приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Деребера Т.О. від 01 грудня 2018 року №44360577.

В довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно№338462282 від 08 липня 2023 року щодо об`єкту нерухомого майна: 05 (комплекс будівель), номер запису про зміну речового права: 37063822 - містяться відомості про зміну власника з ПАТ КБ «Центр» на ПАТ «МТБ Банк», які внесені на підставі: передавального акту №4706-4414 від 05 жовтня 2018 року, виданого ПН КМНО Черкасовою Н.Б., зміни внесено згідно рішення ПН КМНО Алейнікова М.В. від 26 червня 2020 року №52867817.

Тобто, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПАТ «МТБ Банк» вніс до реєстру лише ті права, на ті об`єкти нерухомого майна, права на які йому було фактично передано ПАТ КБ «Центр» згідно договору про приєднання №б/н від 13 липня 2018 року та згідно передавальних актів до нього.

Щодо квартири АДРЕСА_2 - відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач ПАТ «МТБ Банк» не вніс, бо ПАТ «КБ «Центр» не передав позивачу речове права на квартиру АДРЕСА_2 , та не передав права іпотеки як правонаступнику, бо з власної волі відмовився від цих прав у 2017 році, що підтверджується листом ПАТ «КБ «Центр» №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року та меморіальним ордером №7387 від 15 грудня 2017 року.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивач ПАТ «МТБ Банк» звертався до органу державної реєстрації або суду з метою внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомостей про його речові права на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі договору про приєднання №б/н від 13 липня 2018 року та передавального акту до нього або з інших підстав, або з метою оскарження дій реєстраторів, які на підставі листа №20-148-1/Ю від 14 вересня 2017 року припинили іпотеку та заборону на відчуження, що підтверджується відзивом МЮУ від 31 серпня 2020 року на позовну заяву ПАТ «МТБ Банк».

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 - відомості з Державного реєстру прав презюмуються правильними, допоки не доведено протилежне.

Позивач ПАТ «МТБ Банк» не довів своє право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а суд першої інстанції задовольнив віндикаційний позов без встановлення цих обставин, та не встановив, чи перебувала квартира АДРЕСА_2 у володінні позивача ПАТ «МТБ Банк» на момент звернення із позовною заявою до суду.

Тобто, за наявних у справі доказів, ПАТ «МТБ Банк» не є особою, яка мала право звертатися до суду з віндикаційним позовом про витребування квартири АДРЕСА_2 від добросовісного набувача ОСОБА_1 у порядку ст.388 ЦК України.

Дана обставина є окремою підставою для скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року, та є окремою підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ «МТБ Банк».

Задовольняючи позов ПАТ «МТБ Банк», суд першої інстанції застосував приписи п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, з огляду на те, що суд встановив, що квартира АДРЕСА_2 вибула з володіння позивача ПАТ «МТБ Банк» не з його волі іншим шляхом, та що відчуження квартири АДРЕСА_2 було здійснено на підставі судового рішення, яке було у подальшому скасоване, та не породжувало жодних правових наслідків.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів справи первісним власником квартири АДРЕСА_2 є третя особа у справі ОСОБА_2 , який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №16-690/к487 від 04 вересня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 11 грудня 2009 року, серія та номер: НОМЕР_1 .

23 лютого 2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №230211/6-КЮ від 23 лютого 2011 року, ОСОБА_2 надав квартиру АДРЕСА_2 в іпотеку ПАТ «КБ «Центр», на умовах встановлених договором іпотеки №98.

06 серпня 2014 року іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_2 ) у позасудовому порядку на підставі договору іпотеки, згідно рішення державного реєстратора Сидорчука А.В. №14965353, номер запису: 6684545.

Не погоджуючись з цими обставинами іпотекодавець ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, за наслідком розгляду якого постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року у справі №826/19487/14 позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №14965353 від 06 серпня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр».

Вилучено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2014 року №6684545.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року змінено, збільшено підстави для задоволення позовних вимог, які викладені в мотивувальній частині постанови.

У решті постанову Окружного адміністративного суду мста Києва від 15 лютого 2017 року залишено без змін.

Адміністративні суди встановили, що рішення №14965353 від 06 серпня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр» є протиправним з огляду на те, що: іпотекодержатель не надіслав іпотекодавцю ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень основного зобов`язання (ч.1 п.46 Порядку № 868); іпотекодавець не отримував цих вимог (ч.2 п.46 Порядку № 868); іпотекодержатель не виконав умови правочину, з яким закон та договір пов`язував можливість проведення державної реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_2 (п.5.3. договору іпотеки, ст.37 ЗУ «Про іпотеку», п.п.5 ч.1 п.15 Порядку № 868), а саме не встановив вартість квартири АДРЕСА_2 на момент набуття.

Під час розгляду справи №826/19487/14 ПАТ «КБ «Центр» з 15 березня 2016 року по 13 липня 2017 року, на вимогу суду, не міг подати прострочену заборгованість ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Центр» за кредитним договором №230211/6-КЮ, як факт іпотечного випадку.

З матеріалів реєстраційної справи №00, яка надійшла до суду першої інстанції 14 квітня 2021 року разом із супровідним листом Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради від 09 квітня 2021 року №074/07/1-1035, вх. № 25813 від 14 квітня 2021 року вбачається, що крім порушень, які встановили адміністративні суди, заявник ПАТ «КБ «Центр» не усунув обставин, які стали підставою для зупинення розгляду заяви №6820190 від 30 травня 2014 року, згідно рішення державного реєстратора Сидорчука А.В. від 16 червня 2014 року №13797365, бо документ, що подано заявником на підтвердження отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, повідомлення УППЗ Укрпошта, не містить відмітки про вручення і не містить підпису іпотекодавця (ч.4 п.16, ч.2 п.46 Порядку №868).

Крім того, іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр» у період з 15 лютого 2017 року по 14 вересня 2017 року не скористався правом повторно звернутися до органу державної реєстрації із заявою про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 на свою користь, як вказано в постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року, якщо мав дійсно докази простроченої заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед банком.

Дані обставини в сукупності викликають сумніви законності набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр» 06 серпня 2014 року.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.3 Закону № 898-IV, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

На виконання ухвали суду першої інстанції із Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради, вх. №25813 від 14 квітня 2021 року надійшов лист ПАТ КБ «Центр» №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, який міститься в матеріалах реєстраційної справи №00, по об`єкту: чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 .

В листі голова правління ПАТ «КБ «Центр» ОСОБА_7 просив органи реєстрації припинити іпотеку та заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з виконанням зобов`язання.

19 вересня 2017 року представник банка подав цей лист до органу державної реєстрації, а 20 вересня 2017 року іпотеку та заборону було припинено.

Даною дією ПАТ «КБ «Центр» припинив взаємовідношення між іпотекодержателем ПАТ «КБ «Центр» та іпотекодавцем ОСОБА_2 щодо предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_2 ).

У розумінні ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 593 ЦК України лист №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, про припинення іпотеки та обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 згідно договору іпотеки №98 від 23 лютого 2011 року - є більш ніж виявлення волі на вибуття з володіння ПАТ «КБ «Центр» квартири АДРЕСА_2 , яке було набуте іпотекодержателем 06 серпня 2014 року у позасудовому порядку на підставі іпотечного договору, з огляду на те, що ПАТ «КБ «Центр» взагалі відмовився від будь-яких прав на квартиру АДРЕСА_2 як іпотекодержатель, що припиняє права іпотекодержателя навіть у випадках, передбачених ст.23 Закону №898-IV, згідно якої, особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.17 Закону №898-IV, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, що кореспондується з приписами ст. 593 ЦК України.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.3 ст.593 ЦК України, у разі припинення права застави внаслідок виконаного забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр» після визнання протиправним рішення державного реєстратора Сидорчука А.В. від 06 серпня 2014 року №14965353 за наслідком розгляду справи №826/19487/14 виконав приписи ст. 593 ЦК України, склав лист №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, про припинення іпотеки та обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 та подав цей лист до органу державної реєстрації, тобто, повернув право на предмет іпотеки іпотекодавцеві.

Подальшими своїми діями ПАТ «КБ «Центр» підтвердив свою волю на вибуття прав на квартиру АДРЕСА_2 як власника та іпотекодержателя, права якого у часі згідно Закону №898-IV є безмежними за умови невиконання основного зобов`язання боржником ФОП ОСОБА_2

29 листопада 2017 року представник ПАТ «КБ «Центр» Халабузарь В.В. отримав від приватного нотаріуса Гордієнко О.В. інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №105578372, згідно якої банку було достеменно відомо про повернення права власності на квартиру АДРЕСА_2 її первинному власнику ОСОБА_2 06 вересня 2017 року за результатом розгляду справи №826/19487/14, про вилучення записів про іпотеку та заборони на відчуження на підставі листа №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, та про відчуження цієї квартири ОСОБА_2

12 грудня 2017 року, усвідомлюючи всі ці обставини, на засіданні правління ПАТ «КБ «Центр», протокол №50, було прийнято колегіальне рішення про списання квартири АДРЕСА_2 з балансу банка згідно Витягу, а вартість, за яку банк мав реалізувати цю квартиру 2207280,41 гривень була списана на витрати.

15 грудня 2017 року фінансове управління ПАТ «КБ «Центр» виконало рішення правління ПАТ КБ «Центр» від 12 грудня 2017 року, а саме списала на витрати вартість квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується меморіальним ордером №7387.

Відповідно меморіального ордеру №04 від 08 жовтня 2018 року вартість квартири АДРЕСА_2 , яка була списана ПАТ «КБ «Центр» 15 грудня 2017 року на витрати - правонаступник ПАТ «МТБ Банк» зарахував на позабалансовий рахунок.

Дані обставини свідчать про виявлення волі ПАТ «КБ «Центр» на вибуття з його володіння прав на квартиру АДРЕСА_2 незалежно від скасованих 29 травня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та постанови Вищого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, якими визнано протиправність рішення від 06 серпня 2014 року.

Рішення суду від 15 лютого 2017 року та виключення запису від 30 травня 2014 року №6684545 про право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр», само по собі не давало право ОСОБА_2 відчужувати квартиру АДРЕСА_2 третім особам.

Висновок суду першої інстанції, що відчуження спірної квартири було здійснено на підставі судового рішення від 15 лютого 2014 року, яке було скасоване, а отже майно вибуло з володіння позивача поза його волею і може бути витребувано від набувача, є помилковим.

Відповідно до обставин справи, що відчуження квартири АДРЕСА_2 було здійснено ОСОБА_2 внаслідок припинення іпотеки та обтяжень, згідно листа ПАТ «КБ «Центр» № 20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, тобто, за власною волею останнього, на виконання приписів ч.3 ст.593 ЦК України та ст.17 ЗУ «Про іпотеку».

Колегія суддів вважає, що факт скасування судових рішень Великою Палатою Верховного Суду у справі №826/19487/14 29 травня 2018 року у зв`язку із зміною судової практики щодо юрисдикції в подібних спорах, якими було скасовано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «КБ «Центр», не може бути безумовною підставою для задоволення позову ПАТ «МТБ Банк» з огляду на те, що позивач не довів, що є законним власником квартири АДРЕСА_2 , та не надав обґрунтованих заперечень щодо волі ПАТ «КБ «Центр» на припинення іпотеки 14 вересня 2017 року.

Позивач ПАТ «МТБ Банк» не надав обґрунтованих заперечень, що у період з 14 вересня 2017 року (подання листа ПАТ «КБ «Центр» №20-148-І/Ю та виключення запису про іпотеку та обтяження) по 15 грудня 2017 року (рішення правління ПАТ «КБ «Центр», протокол №50 від 12 грудня 2017 року про списання з балансу квартири АДРЕСА_2 , меморіальний ордер №7387 від 15 грудня 2017 року про списання вартості квартири на витрати) - ПАТ «КБ «Центр» не висловив свою волю на вибуття з володіння іпотекодержателя будь-яких прав на квартиру АДРЕСА_2 .

За відсутності такої волі, іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр», у період з 15 лютого 2017 року по 14 вересня 2017 року, за наявності простроченої заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Центр», міг повторно звернутися до органу реєстрації із заявою про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 у позасудовому порядку на підставі іпотечного договору, як вказано в мотивувальній частині постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року.

В матеріалах справи відсутні докази, що ПАТ КБ «Центр» після подання органу державної реєстрації листа ПАТ КБ «Центр» № 20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року складеного головою правління ОСОБА_7 та припинення на його підставі іпотеки щодо квартири АДРЕСА_2 звертався до Міністерства юстиції України, його територіальних органі або до суду, з метою оскарження рішення №37163282 від 20 вересня 2017 року про припинення іпотеки; звертався до суду, щодо поновлення права на іпотеку; звертався до суду, щодо стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором №230211/13-КЮ від 23 лютого 2011 року.

Колегія суддів вважає, що позивач ПАТ «МТБ Банк» не виконав приписи ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України щодо обов`язку довезти обставини, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, в тому числі несе ризики відмови у задоволенні позову, у разі не подання до суду доказів, які підтверджують, що позивач віндикаційного позову є власником спірного майно.

Відповідно до змісту позову, позов не є віндикаційним.

На титульній сторінці вказано, що позов є немайновим, за розгляд якого позивач сплатив 4204 гривні, як за дві немайнові вимоги.

Ціною позову є сума 2000000 гривень, як сума заборгованості за кредитним договором №230211/6-КЮ від 23 лютого 2011 року, а не вартості майна, що витребовується.

Одною з підстав задоволення позову є порушення ФОП ОСОБА_2 умов кредитного договору №230211/6-КЮ та заборгованість перед ПАТ «КБ «Центр», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк».

Колегія суддів критично відноситься до не прийняття до уваги судом першої інстанції такого доказу як листа ПАТ КБ «Центр» №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року про припинення іпотеки та обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 на підставі заяви ОСОБА_7 від 27 вересня 2021 року.

Лист ПАТ КБ «Центр» №20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року витребувано судом першої інстанції ухвалою від 15 березня 2021 року. Відомості про даний лист, як підставу для припинення іпотеки містяться у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №105578372 від 29 листопада 2017 року, номер запису: 1945168.

Суд першої інстанції прийняв рішення на підставі недопустимого та недостовірного доказу, а саме на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7 від 27 вересня 2021 року.

Дана заява не була подана разом із позовом; не надсилалася учасникам справи; супровідний лист, вх. №67275 від 29 вересня 2017 року не містить обґрунтування неможливості подання даної заяви разом із позовом; суд не розглядав питання про долучення даної заяви до матеріалів справи, а відповідно ч.8 ст.83 ЦПК України, суд не міг прийняти до справи дану заяву як доказ.

Протокольним рішенням від 15 березня 2021 року суд першої інстанції відмовив третій особі ОСОБА_2 в задоволенні заяви, вх. №16002 від 10 березня 2021 року про виклик свідка ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що представник позивача була проти, та вказала, що ОСОБА_7 невідомі обставини даної справи, що підтверджується пунктом 34 протоколу та технічнім записом судового засідання.

Заява ОСОБА_7 від 27 вересня 2021 року відповідно до ст.76 ЦПК України не є доказом у справі №753/8006/20 бо не є ні письмовим, ні речовим доказом; ні є висновком експерта; ні є показаннями свідка.

ОСОБА_7 не є учасником справи, не є представником учасника справи, не є свідком, тобто не є особою, яка наділена процесуальними правами та обов`язками, встановленими ЦПК України.

Суд першої інстанції порушив приписи ч.8 та 9 ст.83 ЦПК України, згідно яких судом не приймаються докази, не подані у встановлений законом або судом строк, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Суд першої інстанції порушив приписи ч.6 ст.81 ЦПК України, згідно якої доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції не виконав приписи п.1-4 ч.1 ст.264 ЦПК України, не вирішив важливі питання.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, та підлягає скасуванню з підстав встановлених ч.1,2 та п.2 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім як у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.

Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги у розмірі 14 622 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» (68003, Одеська обл., м. Черноморськ, пр-т. Миру, 28, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 14 622 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 26 липня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана