Справа №359/8500/19 Головуючий в суді І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/824/1712/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Ковтун М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого, зазначав, що 21 жовтня 2016 року між ним та СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес Бенц» було укладено договір №203.16.2328807 добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом MercedesBenz GLS 250, зі страховою сумою - 1 609 947,00 гривень, франшизою по ризику «ДТП» - 0,50% від страхової суми.

Вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 04.06.2019 року по справі №33/824/817/2019 ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та встановлено, що 01 лютого 2017 року о 19 год. 55 хв. по вул. Харківське шосе, 166 в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи своїм автомобілем SubaruForester, скоїла зіткнення з автомобілем MercedesBenz GLS 250, під керуванням ОСОБА_2 , від якого в подальшому автомобіль MercedesBenz GLS 250 здійснив зіткнення з автобусом «БАЗ», що призвело до пошкодження транспортних засобів.

20 серпня 2019 року позивач прийняв рішення про визнання випадку страховим та виплату страхового відшкодування СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес Бенц» за пошкодження ТЗ MercedesBenz GLS 250 в сумі 773 952,30 гривень, що підтверджується страховим актом №3.17.186-1 від 20.08.2019 року, та яке було перераховане згідно платіжного доручення № ЦО 03944 від 20.08.2019 року.

Пунком 10.16.1 частини Б Договору страхування передбачено, що в разі конструктивної загибелі ТЗ (коли вартість відновлювального ремонту перевищує 70 % ринкової (дійсної) вартості ТЗ на момент настання страхового випадку) Страховик проводить виплату страхового відшкодування, у випадку, якщо страхова сума ТЗ дорівнює ринковій (дійсній) вартості ТЗ на дату укладення Договору- у розмірі страхової суми на момент настання страхового випадку, з вирахуванням встановленої франшизи, залишкової вартості ТЗ та страхових, при цьому ТЗ залишається у власності страхувальника.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку суброгації в сумі 773 952,30 гривень, а також судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ТДВ «Експрес Страхування» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не врахував, що матеріали справи не містять жодного доказу, що ремонтні роботи та запасні частини, які зафіксовані у Звіті ТОВ «Укравтолізинг» №1669 не пов`язані з даною ДТП або їх розмір є необґрунтованим, відповідач вказаного не спростував, не заявляв клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи для визначення або спростування ринкової вартості автомобіля та вартості відновлювального ремонту.

Вказував, що суд безпідставно взяв до уваги надану відповідачем рецензію на копію звіту, адже вона не відповідає вимогам щодо належності доказів.

Крім того, зазначав, що висновок суду першої інстанції про неправомірну виплату страховиком страхового відшкодування суперечить матеріалам справи, адже визнання випадку страховим та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування відноситься до виключної компетенції страховика, який уклав договір страхування та прийняв на себе зобов`язання зі страхового захисту.

Разом з цим, апелянт просив суд апеляційної інстанції призначити по справі судову авто товарознавчу експертизу за наявними матеріалами справи.

Від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу відхилити як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Від апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій він заперечує доводи відповідача та вказує лише на небажання відповідача визнавати докази щодо розміру заподіяної шкоди у розмірі визначеного страхового відшкодування, що не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для відмови у задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції визнав Звіт ТОВ «Укравтолізинг» № 1669 про оцінку КТЗ від 10 березня 2017 року та рахунок № НОМЕР_1 , складеного СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес Бенс» неналежними та недопустимими доказами, та виходив з того, що позивачем не надано суду інших належних та допустимих доказів на підтвердження: вартості матеріального збитку, завданого позивачу (вартості відновлювальних робіт транспортного засобу); ринкової (дійсної) вартості транспортного засобу на час настання страхового випадку; залишкової (утилізаційної) вартості транспортного засобу на час настання страхового випадку.

При цьому, суд зазначив, що позивач не скористався своїм правом на подання клопотання щодо призначення судової експертизи чи надання до суду висновку експерта за замовленням учасника справи для встановлення вказаних вище обставин.

Крім цього, місцевий суд вказав на порушення вимог закону щодо повідомлення про страховий випадок та дійшов висновку про те, що всупереч вимог закону позивач безпідставно здійснив нарахування та виплату страхового відшкодування у розмірі 773 952, 30 гривень, а відтак вказав на відсутність у нього права на стягнення з відповідача в порядку ст. 993 ЦП України та ст. 27 Закону України «Про страхування» страхового відшкодування (матеріальних збитків).

Однак, колегія суддів не може повність погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2016 року між СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес Бенс» та ТДВ «Експрес Страхування» було укладено договір № 203.16.2328807 добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом MercedesBenz GLS 250, номер кузову НОМЕР_2 , зі страховою сумою - 1 609 947,00грн, франшизою по ризику «ДТП» - 0,50% від страхової суми (т.1, а.с.13-17).

01 лютого 2017 року о 19 год. 55 хв. по вул. Харківське шосе, 166 в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SubaruForester, державний номерний знак НОМЕР_3 , під час зміни напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним, виїхала на смугу зустрічного руху та не надала дорогу автомобілю MercedesBenz GLS 250, номер кузову НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення, від якого в подальшому автомобіль MercedesBenz GLS 250, номер кузову НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автобусом «БАЗ», що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п.п. 10.1, 10.4 ПДР України. (т.1, а.с.96-99).

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у справі №33/824/817/2019 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАІІ України (т.1, а.с.100-113).

Дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 01 лютого 2017 року по вул. Харківське шосе в м. Києві за участі застрахованого транспортного засобу MercedesBenz GLS 250, номер кузову НОМЕР_2 , в результаті якої був пошкоджений даний автомобіль, виникла за час дії договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 21 жовтня 2016 року за № 203.16.2328807, і за сукупністю обставин, дають підстави для віднесення такої події до переліку страхових випадків, визначених п. 6 Договору страхування, з настанням якого у позивача виникає обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику, за умови дотримання вимог порядку, встановленого цим Договором.

20 серпня 2019 року позивач прийняв рішення про визнання випадку страховим та здійснив виплату страхового відшкодування СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес Бенс» за пошкодження MercedesBenz GLS 250, номер кузову НОМЕР_2 у розмірі 773 952,30 гривень, розрахунок якого було проведено виходячи з різниці страхової суми, яка становить 1 609 947 гривень, залишкової вартості транспортного засобу після ТДП, яка складає 675 000 гривень та франшизи в сумі 160 994,70 гривень (т.1, а.с.114).

В подальшому, СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес Бенс» виставила автомобіль MercedesBenz GLS 250 у пошкодженому стані після ДТП на продаж на платформі компанії ТОВ «Аудатекс Україна», та 22 серпня 2019 року на підставі Договору купівлі-продажу № та видаткової накладної № 20176 від 13 вересня 2019 року вказаний автомобіль був проданий громадянину ОСОБА_3 за ціною 675 000 гривень та переданий йому за актом приймання -передачі № від 22 серпня 2019 року, що підтверджується даними, які містяться у письмовій відповіді СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес Бенс» від 15 квітня 2020 року під № 92/0502-06, наданої на запит адвоката Ковальчука С.М., самим договором купівлі-продажу під № від 22 серпня 2019 року та видатковою накладною № 20176 від 13 вересня 2019 року (т.2, а.с.3, 22-23).

У свою чергу, ОСОБА_3 у своїй письмовій відповіді, наданій 03 листопада 2020 року на ухвалу суду про витребування доказів повідомив, що після отримання ним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, він власними силами робив ремонт автомобіля, самостійно купував запасні частини або використовував б/у запчастини, які були в нього в наявності. Повідомив він також у своїй відповіді про те, що до СТО щодо ремонту автомобіля він не звертався, а тому не може надати суду запитуваних документів про ремонт автомобіля, а чеки про придбання запасних частин він не зберігав. Додатково ОСОБА_3 зазначив, що станом на час підготування ним письмової відповіді, транспортний засіб MercedesBenz GLS 250 вже проданий та перереєстрований на нового власника (т.2, а.с.52).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні може бути замінений його страховиком внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Пунктом 10.16.1 частини Б Договору страхування від 21 жовтня 2016 року № 203.16.2328807 передбачено, що в разі конструктивної загибелі ТЗ (коли вартість відновлювального ремонту перевищує 70 % ринкової (дійсної) вартості ТЗ на момент настання страхового випадку) Страховик проводить виплату страхового відшкодування, у випадку, якщо страхова сума ТЗ дорівнює ринковій (дійсній) вартості ТЗ на дату укладення Договору: у розмірі страхової суми на момент настання страхового випадку, з вирахуванням встановленої франшизи, залишкової вартості ТЗ та страхових платежів ( за умов, викладених в п. 10.22 частини Б Договору). При цьому ТЗ залишається у власності страхувальника.

Таким чином, умовою для застосування в цілому п. 10.16.1 Договору добровільного страхування транспортного засобу є необхідність встановлення тих обставин, що відбулася конструктивна загибель транспортного засобу, а також страхова сума транспортного засобу дорівнює ринковій (дійсній) вартості транспортного засобу на дату укладання Договору. За інших обставин, застосовується положення п. 10.16.2 чи п. 10.16.3 Договору страхування, коли страхова сума менша чи більша ринкової (дійсної) вартості транспортного засобу на дату укладання Договору.

Відповідно до Звіту ТОВ «Укравтолізинг» № 1669 про оцінку КТЗ від 10 березня 2017 року вартість відновлювального ремонту, завданого власникові КТЗ MercedesBenz GLS 250, держномер б/н, в результаті його пошкодження при ДТП з урахуванням середніх розцінок на роботи по ремонту автомобілів країн дальнього зарубіжжя на автосервісних підприємствах Київського регіону, складає 1 233 917,22 гривень (т.1, а.с.30-72).

Також, вказаним звітом ТОВ «Укравтолізинг» № 1669, оцінювач ОСОБА_4 провівши відповідні дослідження дійшов висновку, що ринкова вартість КТЗ КТЗMercedesBenz GLS 250, держномер б/н, на момент пошкодження (настання страхового випадку), складає 1 609 947 гривень з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.59).

З посиланням на вказаний вище звіт про оцінку КТЗ, який містить висновок про ринкову вартість транспортного засобу на момент настання страхового випадку, яка складає 1 609 947 гривень, та вартість відновлювального ремонту КТЗ в сумі 1 233 917,22 гривень, позивач застосував розрахунок страхового відшкодування відповідно до п. 10.16.1 частини Б Договору страхування, оскільки на його думку відбулася конструктивна загибель транспортного засобу так як вартість відновлювального ремонту (1 233 917,22 гривень) перевищує 70 % ринкової (дійсної) вартості ТЗ на момент настання страхового випадку (1 609 947 гривень).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідачем було надано до суду першої інстанції Рецензію на Звіт № 1669 про оцінку КТЗ Mercedes Benz GLS 250, держномер б/н, згідно якої обраний у Звіті № 1669 про оцінку КТЗ Mercedes Benz GLS 250, держномер б/н., вид вартості - вартість відновлювального ремонту не відповідає вимогам нормативно-правових актів. Зібрані вихідні дані зібрані не в повному обсязі для проведення оцінки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги надану відповідачем Рецензію , адже вона не відповідає вимогам щодо належності та допустимості доказів на спростування розміру заподіяної шкоди, разом з тим, відповідач не заявляв клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи для визначення або спростування ринкової вартості автомобіля та вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи можуть запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта (частини 4, 5 статті 103 ЦПК України).

Отже, зважаючи на викладені норми закону, визначення експертної установи та питань, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, є прерогативою саме суду, сторони мають право лише запропонувати питання та експертну установу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не врахував, що у зв`язку з тим, що відповідач не погоджується з визначеним позивачем розміром завданої шкоди, а питання встановлення дійсного розміру завданої шкоди потребує спеціальних знань, то для правильного вирішення справи по суті необхідно було призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу.

Так, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року по справі було призначено судову авто товарознавчу експертизу.

Відповідно до Висновку експертів №25707/22-54/25708/22-56 від 13.02.2023 року, середня ринкова вартість автомобіля Mercedes Benz GLS 250, який є ідентичний досліджуваному, становить 1 610 592,40 гривень з ПДВ, вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes Benz GLS 250, номер кузову НОМЕР_2 , після його пошкодження у ДТП, становить - 1 194 150,11 грн (т.2, а.с.230-242).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтування розрахунку страхового відшкодування, обраного ним відповідно до п. 10.16.1 частини Б Договору страхування від 21 жовтня 2016 року під № 203.16.2328807, у сумі 773 952,30 грн., натомість відповідач не спростувала належними та допустимими доказами розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі поліса № АК/004841554 від 01 лютого 2017 року, ліміт відповідальності за шкоду майну 100 000 грн (т.1 а.с.95)

22 серпня 2019 року позивач звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак страхове відшкодування останньою не сплачено (т.1 а.с.115-117).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (пункт 35).

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В пунктах 119-136 постанови від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 33-1.1 статті 33-1 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 3 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, колегія суддів вважає, що у зв`язку з тим, що позивач звертаючись з позовом до ОСОБА_1 , та не заявляючи вимог до страховика відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», не врахував, що обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату), тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) обов`язок відшкодувати завдану шкоду розподіляється між винуватцем ДТП і його страховиком, а тому, позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми завданої шкоди, в частині, що перевищує розмір ліміту відповідальності страховика, у сумі 673 952,30 грн, а в іншій частині - відмовити.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування» шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної події, у розмірі 673 952 (шістсот сімдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 30 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: