Справа № 473/3066/23
РІШЕННЯ

іменем України

"26" липня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що з 02 липня 2016 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою.

Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 січня 2023 року, до повноліття дитини.

На підставі судового рішення позивачка отримала виконавчий документ, який подала на примусове виконання до Вознесенського ВДВС.

Проте відповідач судове рішення без наявності для цього поважних причин не виконує, аліменти не сплачує, внаслідок чого станом на 01 червня 2023 року утворилася заборгованість з виплати аліментів у розмірі 16 377,68 грн.

Тому, з урахуванням положень ст. 196 СК України, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а саме за період з січня 2023 року по травень 2023 року (включно) у загальному розмірі 12 230,19 грн.

Ухвалою суду від 26 червня 2023 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10 липня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення проти вимог позивачки обґрунтовував відсутністю його вини у несплаті аліментів. Зокрема просив врахувати, що на час видачі ОСОБА_1 виконавчого листа він мав намір сплачувати аліменти на утримання дитини, проте не був працевлаштований та не отримував жодного доходу. З лютого 2023 року відповідач, у зв`язку з працевлаштуванням, перебуває за межами України та до червня 2023 року не був обізнаний з наявністю виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів, не мав інформації щодо розміру необхідних до сплати аліментів, що вказує на відсутність його вини та, як наслідок, є підставою для звільнення від передбаченої ст. 196 СК України відповідальності.

12 липня 2023 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка наполягала на задоволенні своїх вимог. При цьому вказувала, що відповідач був обізнаний з судовим рішенням про стягнення з нього аліментів, проте в добровільному порядку його не виконує. Разом з тим ОСОБА_2 не повідомив ні позивачку, ні державного виконавця про свій виїзд за межі України, адресу місця свого знаходження, іншу контактну інформацію для підтримання зв`язку, при виїзді за кордон не виконав аліментні зобов`язання, також після виїзду не виконував аліментних зобов`язань у добровільному порядку та не цікавився станом виконавчого провадження. При цьому відповідач не довів належними доказами, що він вжив усіх належних та можливих заходів для виконання судового рішення.

26 липня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких останній просив відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначив, що саме позивачка ухилялася від спілкування з ним з приводу порядку сплати аліментів, їх розміру, відповідач до червня 2023 року не був обізнаний з наявністю виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів, не мав необхідної для сплати аліментів інформації, що вказує на відсутність його вини та, як наслідок, є підставою для звільнення від передбаченої ст. 196 СК України відповідальності.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте у відзиві та запереченні на відповідь на відзив просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали справи містять необхідну інформацію та докази для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що з 02 липня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 2).

Мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою (а.с. 3, 10).

Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 січня 2023 року, до повноліття дитини (а.с. 4).

На підставі судового рішення позивачка отримала виконавчий документ, який подала на примусове виконання до Вознесенського ВДВС (а.с. 5, 7-8).

Відповідач судове рішення належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01 червня 2023 року утворилася заборгованість з виплати аліментів у розмірі 16 377,68 грн. (а.с. 6).

Аналізуючи вимоги та заперечення сторін, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (ст. 195 СК України).

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України).

При цьому, Верховний Суд в своїй постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 522/26181/15-ц зазначив, що відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже пеня є дієвим стимулом належного виконання обов`язку.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відповідач допустив прострочення щодо сплати аліментів, а тому позивач має право на стягнення пені відповідно до частини першої статті 196 СК України.

Посилання відповідача в касаційній скарзі на відсутність його вини у виникненні заборгованості з аліментів є необґрунтованими, оскільки останній знав, що рішенням суду з нього стягнуто аліменти на дітей, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем не надано.

При цьому судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відсутність гарантій виконання судового рішення в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є порушенням права на справедливий, відкритий і швидкий судовий розгляд справи.

Також у пункті 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дітей, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд апеляційної інстанції й врахував.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був обізнаний з наявністю судового рішення та своїм обов`язком щодо сплати на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти суду не надав.

При цьому, відповідачем не доведено те, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, проте зобов`язання не було виконано з незалежних від нього причин.

Зокрема, останнім не надано жодних доказів, що б свідчили про те, що ОСОБА_2 після ухвалення судового рішення, яким підтверджено його аліментні зобов`язання, виконував або намагався виконати його в добровільному порядку, зокрема сплачував (намагався сплатити) аліменти позивачці особисто або шляхом перерахування їх на банківський рахунок ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_4 , рахунок виконавчої служби за місцем виконання судового рішення, іншим чином здійснював матеріальне забезпечення доньки (зокрема в натуральній формі).

При цьому, сама по собі відсутність у відповідача інформації щодо наявності/відсутності виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів не є підставою для звільнення платника від відповідальності за несплату аліментів, оскільки початок періоду їх стягнення пов`язаний не з відкриттям виконавчого провадження, а з датою звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Разом з тим суд нагадує, що доведення тих обставин, що платник аліментів вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання аліментного зобов`язання (що може свідчити про відсутність його вини у виникненні заборгованості за аліментними платежами) є обов`язком відповідача.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За встановленого, ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за період несплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Суд не може погодитися з наданим позивачкою розрахунком неустойки, оскільки він здійснений без урахування наступних обставин.

Аліменти підлягають сплаті у тому місяці, в якому вони нараховані. Така сплата може бути здійснена з першого до останнього дня відповідного місяця нарахування.

Таким чином, початком періоду нарахування неустойки є перше число місяця, наступного за місяцем нарахування аліментів. Тобто місяць, в якому нараховано аліменти, до періоду нарахування неустойки не включається.

Тому розмір неустойки (пені) за період з 13 січня 2023 року по 31 травня 2023 року (включно) становить:

-в частині заборгованості, що виникла за січень 2023 року - (2 076,04 грн. (заборгованість за січень 2023 року) х 1 % (ставка пені)/100 х 120 днів прострочення (за період з 01 лютого 2023 року по 31 травня 2023 року включно) = 2 491,25 грн.;

-в частині заборгованості, що виникла за лютий 2023 року - (3 575,41 грн. (заборгованість за лютий 2023 року) х 1 % (ставка пені)/100 х 92 дні прострочення (за період з 01 березня 2023 року по 31 травня 2023 року включно) = 3 289,38 грн.;

-в частині заборгованості, що виникла за березень 2023 року - (3 575,41 грн. (заборгованість за березень 2023 року) х 1 % (ставка пені)/100 х 61 день прострочення (за період з 01 квітня 2023 року по 31 травня 2023 року включно) = 2 181 грн.;

-в частині заборгованості, що виникла за квітень 2023 року - (3 575,41 грн. (заборгованість за квітень 2023 року) х 1 % (ставка пені)/100 х 31 день прострочення (за період з 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року включно) = 1 108,38 грн.;

- в частині заборгованості, що виникла за травень 2023 року, нарахування неустойки не проводиться, оскільки така заборгованість вважається простроченою лише з 01 червня 2023 року (тобто за межами позовних вимог).

Таким чином, загальний розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню, становить 9 070,01 грн.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 796,18 грн. судового збору (1 073,60 грн. (розмір судового збору) х 74,16 % (процент задоволених позовних вимог)).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідент. номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; ідент. номер: НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, нараховану станом на 01 червня 2023 року, у розмірі 9 070 (дев`ять тисяч сімдесят) гривень 01 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідент. номер: НОМЕР_1 ) судовий збір на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106), , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 796 (сімсот дев`яносто шість) гривень 18 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв