КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7542/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року у складі судді Кордюкової Ж.І.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до АТ «БАНК ФОРВАРД», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. про стягнення безпідставно отриманих коштів. В якому просила:

- стягнути з АТ «БАННК ФОРВАРД» на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 20 825 грн 33 коп.;

- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 4 313 грн 93 коп.;

- стягнути з відповідачів судові витрати у сумі 4 992 грн 40 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 04 березня 2020 року вона отримала від приватного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого напису від 30 серпня 2019 року № 1981.

У зв`язку із незаконністю виконавчого напису ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання виконавчого напису від 30 серпня 2019 року №1981 таким, що не підлягає виконанню, який рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2021 року (справа №752/14331/20) був задоволений.

Грошові кошти стягнені під час виконання виконавчого напису, який судом був визнаний таким, що не підлягає виконанню, є безпідставно отриманими.

В рамках виконавчого провадження з її заробітної плати за період з 01 липня 2020 року по 30 серпня 2021 року було відраховано на користь банку грошові кошти у сумі 20 825 грн 33 коп. та на користь приватного виконавця - 4 313 грн 93 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «БАНК ФОРВАРД» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини справи, що мають істотне значення для справи та не надав оцінку відсутності доказів позивача.

Вказує, що за своєю правовою природою, грошові кошти які заявлені до стягнення є кредитними коштами банку, є власністю банку, які ОСОБА_1 зобов`язана повернути у відповідності до п. 7.10 умов договору про картку. Клієнт зобов`язався у випадку отримання кредитів в рамках договору про картку погасити такий кредит відповідно до умов договору по карткам, а також сплатити банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в банку тарифами. Згідно п. 8.9 умов по карткам, банк має право стягувати з клієнта проценти за користування кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі (в т.ч. штрафи/пені). Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами загальнообов`язкового права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути позивачу стягнуті кошти у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

Зазначено, що в порушення цих умов договору про картку заборгованість в сумі 54 262 грн 22 коп. ОСОБА_1 не погашена, що підтверджується випискою по рахунку клієнта, яка надана нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Також вказано, що позивач не відмовився від кредитного договору, а більше того користувався кредитними коштами з власної ініціатива, активно користувався кредитною карткою.

Вважає, що позивач подав позовну заяву до суду щоб ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань за договором про картку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зі справи убачається, у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. перебувало виконавче провадження ВП № 60612106 щодо примусового виконання виконавчого напису від 30.08.2019 № 1981 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості в розмірі 54 262 грн 22 коп., що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.04.2021.

Вказане виконавче провадження було закінчено через наявність судового рішення від 15.01.2021 по справі № 752/14331/20, яким спірний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Судове рішення 15.01.2021 по справі № 752/14331/20 набрало законної сили 16.02.2021.

Відповідно до звіту КПП "Звенигородська БЛІЛ" від 05.07.2022 з доходів ОСОБА_1 за період з 01.07.2020 по 30.04.2021 утримано на підставі постанови від 08.07.2020 ВП № 60612106 грошові кошти на загальну суму 25 139 грн 26 коп., з яких борг становить 20 825 грн 33 коп., за проведення виконавчих дій - 2 000 грн та основна винагорода - 2 313 грн 93 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Отже, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів стягнутих з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Посилання скаржника на те, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України, є безпідставним, оскільки кошти були стягнуті з позивача на підставі виконавчого напису приватного виконавця, який в судовому порядку визнаний таким, що не підлягає виконанню. В свою чергу, судовий акт про визнання виконавчого напису приватного виконавця таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20).

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що за позивачем наявна заборгованість за кредитними зобов`язаннями перед відповідачем, оскільки вказана обставина не входить до предмету доказування. Суд повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог, правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, викладених в рішенні суду від 05 грудня 2022 року.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року залишено без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: