Справа № 743/409/23
Провадження № 2/743/139/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі Воєдило О.В.,

у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 89391,76 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та відповідачем було укладено Договір про надання кредиту №1679267 від 03.03.2018. Вказаний договір укладено в електронному вигляді на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписаної електронним цифровим підписом позивача 31.05.2017 та заявки на отримання кредиту відповідача №1679267 від 03.03.2018, які акцептовані відповідачем 03.03.2018, шляхом підписання електронним підписом відповідача. За умовами договору відповідачу було надано кредит в розмірі 3100,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 981,00 грн. з терміном повернення кредиту та нарахованих процентів до 02.04.2018. Однак, відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Натомість відповідач скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом. Відтак, термін кредиту та процентів продовжено до 02.05.2018. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим, станом на 30.03.2023 виникла заборгованість у розмірі 89391,76 грн., яка складається з наступного: 3100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 981,00 грн. заборгованість за процентами; 83374,50 грн. проценти (згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору); 1936,26 грн. - інфляційні втрати, яку просить стягнути з відповідача.

12.05.2023 ухвалою судді провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено, що відповідач має право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив 5 днів із дня вручення відзиву, а також строк для подання відповідачем заперечення 5 днів із дня вручення відповіді на відзив.

30.06.2023 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому визнав існування заборгованості у сумі 4081 грн. за яких: 3100 грн. - тіло кредиту та 981 грн. проценти за користування кредитом. Заперечував щодо стягнення з нього 83374,50 грн. процентів згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору, оскільки їх нарахування виходить за межі строку на який надавався кредит, а тому не відповідає приписам ст. 1048 ЦК України. Також, не погоджувався з сумою нарахованих інфляційних втрат - 1936,26 грн., вважаючи її неправомірною, посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого нарахування інфляційних втрат у період з 24.02.2022 по 30.03.2023 не підлягають стягненню. Та надав розрахунок інфляційних втрат з 02.05.2018 по 23.02.2022, сума яких становить 981 грн. Зазначив, що витрати на правничу допомогу, які просить стягнути з нього позивач у розмірі 9469,59, не є співмірними, не відповідають критерію реальності таких витрат та не підтверджені. З урахуванням наведеного, відповідач вважає обґрунтованими вимоги позивача до нього в сумі 5014,45 грн., з яких: 3100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 981,00 грн. заборгованість за процентами (за період з 04.03.2018 по 02.05.2018) ; 933,45 - сума інфляційних втрат за період з 03.05.2018 по 23.02.2022. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, якщо позивачем пред`явлено позов пізніше ніж 03.05.2023.

06.07.2023 позивач надав відповідь на відзив, в якій не погоджується з доводами відповідача про неправомірність нарахування процентів згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору, посилаючись на п. 7.4. договору та позицію ВСУ, викладену в постанові від 20.03.2018. також, заперечував проти застування строків позовної давності, оскільки початок перебігу строку починається з 03.05.2018, та відповідно до умов Договору триває 5 років, тобто до 03.05.2023, тоді як позов направлено д осуду 03.04.2023. В заперечення щодо доводів відповідача про невідповідність та непідтвердженість оплати правничої допомоги, вказав, що представником позивача та позивачем було складено протокол погодження щодо укладеного акту про надані послуги №230330-1 від 30.03.2023.

Також, 06.07.2023 позивачем було заявлено клопотання про зменшення позовних вимог, в якій просив з урахуванням зміни (зменшення) позовних вимог стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 68855 грн. 50 коп., з яких 3100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 981,00 грн. заборгованість за процентами за період з 04.03.2018 по 02.04.2018; 64774,50 грн. проценти в період з 03.05.2018 по 23.02.2022 на підставі ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору; 933,45 грн. - інфляційні втрати за період з 03.05.2018 по 23.02.2022.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до матеріалів справи, 03.03.2018 ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором заявку № 1679267 на веб-сайті credit365.ua, в якій просив ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» надати кредит на умовах, обраних ним згідно Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, з умовами якої він ознайомлений і погодився. Просив надати кредит на наступних умовах: сума кредиту - 3100,00 грн., строк повернення кредиту - 30 днів, процентна ставка в день - 1,06 %, реальна річна процентна ставка - 385 %, очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) - 981,00 грн., загальна сума до повернення - 4081,00 грн. У заявці також вказані відомості про позичальника, дані документа, що посвідчує особу позичальника, дані банківського рахунку позичальника для зарахування суми кредиту.

У матеріалах справи міститься Пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту, у якій визначено умови договору кредиту. Пропозицію (оферту) підписано електронним цифровим підписом кредитодавця та опубліковано на веб-сайті credit365.ua.

Згідно з інформаційною довідкою про підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписувач ОСОБА_1 о 22:05 год. 03.03.2018 підписав заявку №1679267 на отримання кредиту від 03.03.2018, пропозицію (оферту) укладення договору про надання кредиту від 31.05.2017 одноразовим ідентифікатором 9921766.

Згідно реєстру дій клієнта та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» в інформаційно-телекомунікаційній системі credit365.ua з укладення договору о 21:55 год. 03.03.2018 здійснено ідентифікацію клієнта в ІТС credit365.ua, о 22:03 год. 03.03.2018, здійснено формування заявки на кредит, о 22:05 год. 03.03.2018 здійснено акцептування Пропозиції (оферти), о 09:34 год. 03.03.2018 відповідачу направлено повідомлення про укладення договору, о 09:34 год. 03.03.2018 проведено фінансування клієнта - відповідача за договором.

Також позивачем до позовної заяви долучено витяг з реєстру надісланих СМС-повідомлень клієнту ОСОБА_1 .

З інформаційної довідки від 28.04.2023 №1199/04 ТОВ «Платежі онлайн» вбачається, що 04.03.2018 ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» було перераховано ОСОБА_1 3100,00 грн. через платіжний сервіс «Platon».

28.10.2022 ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу щодо виконання зобов`язань за договором, у якій заявлено вимогу в строк до 11.11.2022 погасити заборгованість у розмірі 81967,98 грн., що складається з суми кредиту - 3100,00 грн., суми процентів - 76213,50 грн., суми комісії - 981,00 грн., інфляційних втрат - 1673,48 грн.

Надавши оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2 статті 1047 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина 5 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно з частиною 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, Пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» перебуває в загальному доступі, розміщена на веб-сайті credit365.ua та в розумінні статей 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Як встановлено, 03.03.2018 ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором заявку № 1679267 на веб-сайті credit365.ua, в якій просив ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» надати кредит на умовах, обраних ним згідно Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, з умовами якої він ознайомлений і погодився. Просив надати кредит на наступних умовах: сума кредиту - 3100,00 грн., строк повернення кредиту - 30 днів, процентна ставка в день - 1,06 %, реальна річна процентна ставка - 385 %, очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) - 981,00 грн., загальна сума до повернення - 4081,00 грн.

Встановлені по справі обставини і докази свідчать, що ОСОБА_1 у встановленому розділом ІІ Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» порядку, оформив на сайті credit365.ua заявку для отримання кредиту у розмірі 3100,00 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства.

Відповідач не заперечував оформлення вказаної заявки та отримання кредиту на умовах, визначених у заявці та те, що ним було отримано кредит у розмірі 3100 грн.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Так, сторони досягли згоди, що кредит надається на умовах, обраних відповідачем згідно Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, з умовами якої він ознайомлений і погодився, а саме: сума кредиту - 3100,00 грн., строк повернення кредиту - 30 днів, процентна ставка в день - 1,06 %, реальна річна процентна ставка - 385 %, очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) - 981,00 грн., загальна сума до повернення - 4081,00 грн.

Відповідно до п. 2.10 Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені згідно п. 2.8 Договору, в останній день строку користування кредитом.

Таким чином, термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів до 02.04.2018.

Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідач до 02.04.2018 не погасив заборгованість, а уклав угоду про відтермінування строку повернення кредиту, шляхом оплати відповідних комісій, що передбачено розділом IV Оферти.

20.04.2018 відповідач здійснив перерахував позивачу 884 грн. в рахунок надання послуги з відтермінування повернення кредиту на 30 днів.

Відтак, термін повернення кредиту було продовжено на 30 днів, а саме до 02.05.2018.

Вказане також не заперечується відповідачем.

У зв`язку з порушенням позичальником строку повернення кредиту 28.10.2022 ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу щодо виконання зобов`язань за договором, у якій заявлено вимогу в строк до 11.11.2022 погасити заборгованість у розмірі 81967,98 грн., що складається з суми кредиту - 3100,00 грн., суми процентів - 76213,50 грн., суми комісії - 981,00 грн., інфляційних втрат - 1673,48 грн.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідач не заперечує факт отримання кредитних грошей та те, що не повернув кредит та сплатив процентів за користування кредитними грошима.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Представником позивача було заявлено клопотання про зменшення позовних вимог, в якій просив з урахуванням зміни (зменшення) позовних вимог стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 68855 грн. 50 коп., з яких 3100,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 981,00 грн. заборгованість за процентами за період з 04.03.2018 по 02.04.2018; 64774,50 грн. проценти в період з 03.05.2018 по 23.02.2022 на підставі ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору; 933,45 грн. - інфляційні втрати за період з 03.05.2018 по 23.02.2022.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Положеннями ЦПК України не передбачено право суду самостійно змінювати позовні вимоги.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 3100,00 грн. та процентів за користування кредиту в межах строку кредитування з 04.03.2018 по 02.04.2018 в сумі 981,00 грн.

Отже, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 3100,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування з 04.03.2018 по 02.04.2018 в сумі 981,00 грн. є доведеною та підлягає задоволенню.

Перевіривши вимогу позивача в частині стягнення процентів згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору в розмірі 64774,50 грн. в період з 03.05.2018 по 23.02.2022 та 933,45 грн. - інфляційних втрати за період з 03.05.2018 по 23.02.2022, яку просить стягнути з відповідача, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 2.11 Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином: процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5 % від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Так, за умовами укладеного сторонами договору кредиту від 03.03.2018 ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», як фінансова установа, надало позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути гроші у повному обсязі до 02.05.2018.

Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 02 травня 2018 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

З наведеного у позові з врахуванням зменшення позовних вимог розрахунку заборгованості за процентами вбачається, що заборгованість розраховано за формулою на підставі п. 2.11 договору, а саме: 3100,00 грн. (сума кредиту) * 1,5 % * 1393 (кількість днів прострочення) = 64774,50 грн.

Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах згідно п. 2.11 договору в сумі 64774,50 грн. включає період з 03.05.2018 по 23.02.2022, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 03.05.2018 по 23.02.2022 не підлягає задоволенню.

Разом з тим, як на підставу для стягнення процентів позивач також посилався на положення статті 625 ЦК України та просив стягнути проценти та інфляційні втрати.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Встановлено, що заборгованість за тілом кредиту становила 3100,00 грн., яку відповідач у строк визначений договором не повернув, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 354,93 грн. та інфляційних втрат у розмірі 933,45 грн. за період прострочення з 03.05.2018 по 23.02.2022 (період прострочення грошового зобов`язання 1393 днів).

Розрахунок 3 % річних здійснювався за формулою: 3100,00 грн. (сума заборгованості за кредитом) x 3 x 1393 (кількість днів прострочення) : 365 : 100.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача суми тіла кредиту у розмірі 3100,00 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 981,00 грн., 3 % річних у розмірі 354,93 грн. та інфляційних втрат згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 933,45 грн., що загалом становить 5369,38 грн.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позов застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.2 Договору позовна давність за всіма зобов`язаннями сторін, що виникають з умов Договору становить 5 років.

Відтак, оскільки позивач дізнався про невиконання відповідачем умов Договору 03.05.2018, то строк позовної давності закінчився 03.05.2023.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду 03.04.2023, тобто в межах строку позовної давності, відтак суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.

Також, у позові позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 9469,59 грн., які просить стягнути позивач з відповідача, є неспівмірними з обсягом виконаної роботи адвокатом Литвинцем С.А. у даній справі.

Тому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення судових витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги та стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 209,30 грн.

Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 610, 611, 629, 1048- 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 43, 76-81, 141, 263, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» (м. Київ, вул. Михайлівська, буд. 15/1 Б, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», , заборгованість у розмірі 5369 (п`яти тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», , судовий збір в розмірі 209 (двісті дев`ять) грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», , понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн.

Повне рішення складено 24 липня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Павленко