КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4581/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 760/32287/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», яка подана представником Омельченком Євгеном Володимировичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

26 листопада 2021 року позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15.05.2020 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку з метою укладання кредитного договору №Б/Н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг A-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

АТ «А-банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28 вересня 2021 року має заборгованість на суму 45 201,02 грн., яка складається з наступного: 36 453,72 грн. - заборгованість за кредитом; 8747, 30 грн. - заборгованість по відсоткам, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» ( так зазначено у рішенні) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Акцент-Банк» (АТ «А-Банк») - Омельченко Є.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку своїм підписом підтвердив факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, а тому ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів.

Зазначає, що посилання на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником. В даному випадку до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту Банку, а і Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19 (стосовно підпису), дана судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме - його зазначено особисто відповідачем в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку, яку він підписав власноруч.

Тобто, в даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, а іншу судову практику, а саме постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20, яка зазначає наступне: «Разом з тим суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Ураховуючи викладене, суди у порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахували те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання».

Вказує, що сумніви суду відносно розрахунку заборгованості є необґрунтованими, та на підтвердження вірності розрахунку Банк надає банківську виписку.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є вимоги АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за наданим кредитом у розмірі 64 357, 12 грн., що виникла на підставі договору про надання банківських послуг відповідно до анкети-заяви від 21 грудня 2018 року разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту.

Суд вважав встановленим, що на підставі укладеного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 30 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконав, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами не надав, на прохання погасити заборгованість не реагував.

У зв`язку з цим станом на 04 серпня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 64 357, 12 грн., яка є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у позовному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що з підписанням 21.12.2018 року Анкети-заяви відповідач і банк уклали договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання відповідачем Анкети-заяви та отримання картки. Однак, звертаючись до суду, будь-яких доказів, які б свідчили про задоволення заяви відповідача, відкриття поточного рахунку, видання йому за вказаною Анкетою-заявою платіжної картки у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, чи встановлювався відповідний кредитний ліміт і на яку суму, вказану у додатку, позивач при зверненні до суду не надав.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази руху коштів по рахунку, який просив відкрити відповідач при підписанні Анкети-заяви. Зробити будь-які висновки з долученого позивачем розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості і не зобов`язаний до цього законом. Зазначаючи в позові загальну суму заборгованості, в приведеному розрахунку не зазначено, з чого вона складається.

Крім того, долучені позивачем до позову Умови обслуговування рахунків фізичної особи та додатки до них, які є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем не підписані, хоч і містять графу для підпису сторонами. Матеріали справи також не містять доказів того, що саме ці Умови діяли на момент підписання відповідачем Анкети-заяви, з якими він погодився, підписуючи Анкету-заяву.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не є достатніми доказами, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому платіжну картку Monobank, суму кредитного ліміту та видачу кредитної картки.

Суд також вважав, що саме лише підписання відповідачем Анкети-заяви без належних доказів видачі кредитної картки та встановлення кредитного ліміту не може свідчити як про її видачу, так і встановлення кредитного ліміту.

З`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову АТ «Акцент Банк» в цілому є правильним, проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції визначив у рішенні, що розглядає вимоги АТ «Універсал Банк» щодо утворення заборгованості в розмірі 64 357 грн. 12 коп.,що виникла на підставі договору про надання банківських послуг відповідно до анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 21 грудня 2018 року, по системі платіжних карток monobank.

Зазначені встановлені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні обставини не відповідають обставинам цієї справи, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позов заявлено АТ «Акцент-банк», а не АТ «Універсал Банк», анкета-заява була підписана відповідачем ОСОБА_1 15 травня 2020 року, сума заборгованості, щодо якої пред`явлено позовні вимоги, становить 45 201 грн. 02 коп. Жодних даних про видачу відповідачу кредитної картки № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 30 000 грн. ні позовна заява, ні додані до неї матеріали справи не містять.

Відтак, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача АТ «Акцент- Банк» посилався на те, що 15 травня 2020 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі підписаної відповідачем анкети-заяви від 15 травня 2020 року відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Кредитна картка «Зелена», Тарифи по картці «Зелена», розрахунок заборгованості, та копію паспорту громадянина України - відповідача.

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ «Акцент-Банк» стверджує, що відповідач має заборгованість у розмірі 45 201 грн. 02 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 36 453 грн. 72 коп.; заборгованості за відсотками - 8747 грн. 30 коп.

Також, банк наполягає на тому, що 15 травня 2020 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.

Як встановлено з матеріалів справи, 15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

В Анкеті-заяві від 15 травня 2020 року зазначені анкетні дані особи та посилання на те, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг.

Однак, будь-яких інших документів, підписаних відповідачем ОСОБА_1 , які б свідчили про укладення кредитного договору, відкриття кредитного рахунку, надання кредитних коштів чи встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, про видачу кредитної картки - матеріали справи не містять.

Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», вказаний паспорт підписаний ОСОБА_1 простим електронним підписом шляхом підтвердження ІНФОРМАЦІЯ_1 з номера телефону НОМЕР_2 .

Проте зазначений паспорт споживчого кредиту, за відсутності інших належних доказів щодо обрання типу кредитного продукту ( тобто виду кредитної картки) та тарифів по ньому, не може бути прийнятий до уваги як доказ ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту, що надані виходячи із обраних умов кредитування, розміру кредитного ліміту, розміру відсоткової ставки та інших умов кредитування.

Так, пунктами 3 та 4 Паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача та інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, а саме: до 50 000 грн. ( по картці «Універсальна»), до 100 000 грн. ( по картці «Універсальна Голд»), до 200 000 грн. по картці «Зелена», наданого на споживчі потреби, та встановлено строк договору і кредитування до 240 місяців з процентною ставкою 3,9 % в місяць (46,8 % річних) по картці «Універсальна», 3,7% в місяць (44,4% річних) по картці «Універсальна Голд» та 3,7% в місяць (44,4% річних) по картці «Зелена» .

Відповідно до порядку повернення кредиту, передбаченого п. 5 паспорту споживчого кредиту, встановлено розмір платежів та їх сплату, що здійснюється щомісяця до 25 числа поточного місяця в розмірі 5 % від заборгованості не менше 100 грн., не менше суми нарахованих процентів, але не більше залишку заборгованості.

Разом з тим, підписаний сторонами 15 травня 2020 року паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно із п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку ( п. 12).

Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 15 травня 2020 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього Додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», в якому визначені три види кредитного продукту: картка «Універсальна», «Універсальна Голд» та картка «Зелена», із різними умовами кредитування та розміром кредитного ліміту, АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 мали намір укласти договір споживчого кредитування.

Відповідно до змісту Розділу 7 Паспорту споживчого кредиту, в ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2021 року ( а.с. 7).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит.

Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 15 травня 2020 року, а додана позивачем до позову Анкета-заява про приєднання до банківських послуг, підписана відповідачем 15 травня 2020 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Зелена» та Умови та правила надання банківських послуг ( не підписані відповідачем) , не є договором про споживчий кредит у розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону.

З огляду на викладене, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитування.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також не містять підтверджень того, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви і містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вказала, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, апеляційний суд, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, оскільки позивачем не надано доказів надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану кредитну картку, а також доказів погодження сторонами умов кредитування.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку своїм підписом підтвердив факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору були визначені паспортом споживчого кредиту, колегія суддів також відхиляє, оскільки паспорт споживчого кредиту є лише тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит і не може підтверджувати наявність укладеного між сторонами договору щодо досягнення згоди умов кредитування.

Відповідно до змісту розділу 4 вказаного Паспорту, обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

У розділі 7 паспорту споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації щодо майна, сімейний стан, доходів тощо.

Таким чином, наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» не може вважатися належним доказом на підтвердження позиції банку, оскільки не містить відомостей про обраний відповідачем тип кредитування та умови і порядок нарахування процентів на поточну заборгованість, процентів на прострочену заборгованість за подвійною ставкою, оскільки містить інформацію, яка стосується трьох видів кредитних карток : «Універсальна», «Універсальна Голд», «Зелена», різні розміри кредитного ліміту ( від 50 000 грн. до 200 000 грн.), в залежності від виду кредитної картки, різні процентні ставки.

Доводи апеляційної скарги про те, що у цій справі необхідно застосовувати постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зазначив, що тлумачення норм ст. 1054 ЦК України, ст. 9 , 13 Закону України «Про споживче кредитування» свідчить, що: «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц , від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з викладеного вбачається, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Додані до матеріалів справи «Тарифи по картці «Зелена» є роздруківкою із сайту АТ «А-Банк», вони не містять будь-якого підпису відповідача ОСОБА_1 , відтак, не можуть бути належним та допустимим доказом погодження між сторонами умов кредитування щодо типу отриманої кредитної картки, суми встановленого кредитного ліміту та розміру встановленої процентної ставки. При цьому слід зауважити, що зазначений у «Тарифах по картці «Зелена» розмір встановленої процентної ставки - 40,8% річних, суттєво відрізняється від розміру такої ставки, зазначеного у розрахунку заборгованості - 44,4 % річних.

Крім того, роздруківка витягу з Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27 березня 2020 року в справі з аналогічних правовідносин № 703/3063/18, «як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки «Універсальна». АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку.»

Як вбачається з матеріалів даної справи, наданий позивачем АТ «Акцент банк» розрахунок заборгованості містить лише графи із зазначенням залишку поточної та простроченої заборгованості, розміру нарахованих процентів ( поточних та прострочених), суми погашення за кредитом та загальний залишок заборгованості. Разом з тим, жодних даних про розмір встановленого позичальнику кредитного ліміту, про тип виданої відповідачеві кредитної картки, про суму фактично наданих кредитних коштів зазначений розрахунок не містить. Відтак, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк» про стягнення ОСОБА_1 заборгованості по кредиту та нарахованих відсотках, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 , відкриття поточного рахунку, видання йому за вказаною Анкетою-заявою платіжної картки у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, встановлення відповідного кредитного ліміту ( про розмір якого позивач не вказує навіть у позовній заяві) позивач до суду не надав.

Сам по собі наданий позивачем розрахунок заборгованості, без надання будь-яких доказів відкриття рахунку, отримання кредитної картки, розміру встановленого кредитного ліміту, доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування відсотків були узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності у відповідача заборгованості у розмірі, визначеному позивачем, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів також відхиляє.

До апеляційної скарги представником позивача додано банківську виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач до позовної заяви не надав доказів щодо видачі кредитної картки, її типу, розміру встановленого кредитного ліміту та інших істотних умов кредитування, а також виписки з рахунку відповідача позивачем надано не було.

У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь - яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання представник позивача не подавав.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, колегією суддів відмовлено у прийнятті доказів від позивача на стадії апеляційного розгляду, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Крім того, в матеріалах справи (а.с.4) міститься клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, адже позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», яка подана представником Омельченком Євгеном Володимировичем, - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.