Справа № 357/1205/23
Провадження № 2/357/925/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права власності у спільному майні,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , та просить суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію 1/2 частки автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», припинити право позивача на 1/2 частку автомобіля у праві спільної часткової власності.

І. Позиція сторін у справі.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що з 28.07.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням суду від 01.06.2022р. шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу сторонами було набуте майно, зокрема, 11.06.2020р. було придбано автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я відповідача. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2022 року по справі № 357/5507/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя були задоволені, та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», д.н.з. НОМЕР_1 . На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, та звернувшись до сервісного центру з метою реєстрації своєї частки на вказаний автомобіль, позивачу повідомили, що необхідна присутність іншого співвласника з документами на транспортний засіб і наявність самого автомобіля. Однак, відповідач ухиляється від вказаних реєстраційних дій та не надає автомобіль, який весь час знаходиться у її користуванні. Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, позивач звернувся до Білоцерківського районного управління поліції із відповідною заявою, однак жодних дій вчинено не було, та позивач позбавлений можливості зареєструвати свою частку на автомобіль і користуватися ним. Сторони в добровільному порядку не можуть досягнути згоди щодо сплати вартості частки автомобіля, а тому на підставі ст. 364 ЦК України позивач звертається до суду з вказаним позовом.

Сторона відповідача, заперечуючи позов суду пояснила, що автомобіль перебуває у користуванні позивача, а тому вимога про стягнення з відповідача вартості 1/2 частини автомобіля є безпідставною.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 28.02.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в загальному порядку, призначив справу до підготовчого засідання (а.с. 25).

07.04.2023 року на електронну адресу суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з підготовкою заперечень проти позову та відповідач просила направити матеріали позовної заяви на її електронну пошту (а.с. 27).

08.05.2023 року, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 33-34).

22.06.2023 року, ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у приєднанні до матеріалів справи відзиву відповідача від 13.06.2023 року.

10.07.2023 року відповідач ОСОБА_2 подала письмові пояснення (а.с. 55).

19.07.2023 року представник позивача ОСОБА_3 подав клопотання про долучення доказів. (а.с. 56-69)

19.07.2023 року, ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання, приєднано до матеріалів справи письмові пояснення відповідача та клопотання про долучення письмових доказів сторони позивача.

Позивач та представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2022 року по справі № 357/5507/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , легковий седан -В (а.с. 6-8). Рішення суду набрало законної сили 07.11.2022 року.

На виконання вказаного рішення суду було видано 27.12.2022 року виконавчий лист, який відділом ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) повернуто стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку із тим, що рішенням суду не передбачено заходів примусового виконання рішення суду, що підтверджується повідомленням старшого державного виконавця Пігулевської К.М. від 13.01.2023 року. (а.с. 10)

Встановлено, що в січні 2023 року ОСОБА_1 звертався до відділу поліції із заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України (невиконання рішення суду) та подання у розшук автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску (а.с. 11)

Встановлено, що станом на 29.06.2023 року, автомобіль «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2494 см.куб., зареєстрований за ОСОБА_2 з 11.06.2020 року та перебуває під арештом по судовій справі (а.с. 59).

З метою визначення вартості автомобіля позивач звернувся до судового експерта Петрушанко В.Ф., який визначив ринкову вартість автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 - 641 450,00 грн. при курсі НБУ 36,56грн. за долар США, а також зазначив, що більш точне встановлення вартості авто можливе при проведенні експертизи після надання автотранспорту для огляду (а.с. 16).

Отже, вартість 1/2 частки автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 становить 320500,00 грн.

Вартість спільного майна сторона відповідача не заперечила.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України встановлено що, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України.

Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19 (провадження № 61-16632св20).

Крім того, як роз`яснено у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 №20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Враховуючи те, що стороною відповідача не надано свого висновку експерта з визначенням вартості автомобіля «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та, ні в який спосіб не спростовано вартість цього ТЗ, що зазначив позивач, а тому суд приймає до уваги визначену ринкову вартість автомобіля судовим експертом ОСОБА_5 в сумі 641 450,00 грн., подану стороною позивача.

Судом встановлено, що між сторонами існував спір щодо спільного майна та в судовому порядку вирішувалося питання про поділ спільного майна подружжя, зокрема і автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. НОМЕР_1 , сторони звинувачували один одного про обмеження в користуванні цим ТЗ. На даний час, відповідач не визнає позов, оскільки стверджує, що вказаний автомобіль перебуває у користуванні позивача і при цьому, відповідач не погоджується на пропозицію позивача про компенсацію її частки в даному майні, тобто позивач пропонував сплатити відповідачу 320500 грн. за її частку та стати одноосібним власником цього ТЗ.

Таким чином, як встановлено під час розгляду справи, виділ належного позивачу 1/2 частини спірного автомобіля є неможливим, позивач позбавлений можливості як заресєтрувати право власності на свою частку даного ТЗ, так і позбавлений права користуватися спірним автомобілем. Відповідач не надала доказів, що автомобіль, право власності на який зареєстровано повністю на неї, вибув з її володіння та користування. Відповідач не надала автомобіль для виконання рішення суду про поділ майна подружжя для реєстрації частки на автомобіль за позивачем, відповідач не сплатила матеріальної компенсації позивачу за володіння та користування належною останньому частиною автомобіля.

Суд критично оцінює позицію відповідача стосовно того, що вона не користується автомобілем, а фактично автомобіль перебуває у позивача. Оскільки, за дійсності таких обставин, саме відповідач могла б погодитися на отримання компенсації своєї частки за майно та позивач не звертався до правоохоронних органів із заявою про розшук автомобіля, позивач зміг би безперешкодно зареєструвати своє право власності на ТЗ, але факти свідчать про зворотне. Так само, суд критично оцінює позицію відповідача про її необізнаність щодо місця знаходження спірного автомобіля, оскільки заяв про викрадення автомобіля вона не подавала, і при цьому, державна реєстрація права власності на ТЗ «TOYOTA CAMRY», д.н.з. НОМЕР_1 , наразі, проведена лише на ОСОБА_2 .

При здійсненні права власності власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує (ст. 319 ЦК України).

Відповідачем належних та допустимих доказів неможливості виплатити позивачу компенсації вартості 1/2 частини автомобіля суду надано не було, а тому позовні вимоги щодо виплати відповідачем компенсації ґрунтується на законних вимогах та підлягають задоволенню.

Отже, з дня отримання позивачем грошової компенсації вартості частки автомобіля, його право власності на 1/2 частину спірного майна буде припиненим, а до відповідача перейде право власності на цю частину автомобіля, що належало позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. ( Висновок ВС викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

Також, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3205,00 грн.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про припинення права власності на частку у спільному майні з стягненням грошової компенсації підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевказане та керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 258, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини у праві спільної часткової власності автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 , легковий седан-В, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 320 500,00 грн. (триста двадцять тисяч п`ятсот гривень).

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 , легковий седан-В, д.н.з. НОМЕР_1 , визнавши право власності на весь автомобіль за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати по справі в сумі 3205,00 грн (три тисячі двісті п`ять гривень).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.07.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола