Провадження № 8/357/12/23
У Х В А Л А

іменем України

31 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Орєхова О.І.,

за участю секретаря судового засідання Мартиненко Є.Є.,

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі с уду № 2 в м. Біла Церква заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 року у справі № 357/12366/18 за нововиявленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2023 року адвокат Грішин Олексій В`ячеславович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про перегляд судового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 року у справі № 357/12366/18 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначив, що на розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначив, що перебував з Відповідачем у шлюбі з 28.02.1996 року. Вказана обставина була доведена Свідоцтвом про укладення шлюбу. 18.08.2012 року Позивач та Відповідач за спільні кошти придбали житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому стороною договору купівлі-продажу була зазначена Відповідач, а невід`ємною частиною договору купівлі-продажі була нотаріальна заява Позивача на укладання договору та в заяві було зазначено, що квартира купується за спільні кошти та стає спільним майном.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначив, оскільки спірна квартира була придбана нею хоча і в період шлюбу, але за власні кошти. На підтвердження свого права посилалася на рішення суду по справі № 357/12637/14-ц.

Звертає увагу, що у вересні 2014 р. ОСОБА_2 подала позовну заяву до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Справа отримує № 357/12636/14-ц. Одночасно, до ОСОБА_1 подається позовна заява про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_3 . Цій справі присвоюється номер № 357/12637/14-ц.

Тобто, предметом позову по справі № 357/12637/14-ц була безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача - втрата права користування жилим приміщенням з метою зняття ОСОБА_1 з реєстрації, а предметом спору об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт - квартира за адресою: АДРЕСА_3 . Інших вимог позовна заява не містила.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року № 357/12637/14-ц ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою: АДРЕСА_3 та стягнуто судовий збір. Вказаним судовим рішенням встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Така помилка суду (визнання за ОСОБА_2 права власності) призвела до ухвалення неправомірного рішення.

Враховуючи це ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на це рішення (№ 357/12637/14-ц).

Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року по справі № 357/12637/14-ц заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.

Таким чином на цей час є скасоване рішення суду, яке стало підставою для ухвалення судового рішення по справі № 357/12366/18.

Скасовуючи зазначене рішення (357/12637/14-ц) Київський апеляційний суд зробив висновки: «Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить позивачці на праві приватної власності. Відповідач з березня 2013 року перестав проживати у вказаній квартирі і без поважних причин більше року не користується нею, однак, добровільно не знявся з реєстрації, що покладає на позивача додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Доказів того, що він з поважних причин не користується належною позивачу квартирою протягом строків, встановлених домовленістю або законом, відповідач суду не надав.

Колегія суддів не погодилася із такими висновками суду першої інстанції.

Порушуючи питання про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування придбаною за договором купівлі-продажу від 18.08.2012 року квартири, позивачка вказувала, що вказану квартиру вона придбала за власні кошти.

Зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2012 року убачається, що ОСОБА_2 , укладаючи вказаний договір, діяла за згодою чоловіка ОСОБА_1 , згідно заяви від 18.08.2012 року, посвідченої Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області.

В той же час, доказів, що вказане майно є її особистою власністю із підстав, визначених ч.1 ст. 57 СК України, позивачкою ( ОСОБА_2 ) суду надано не було.

Окрім того, позивачкою ( ОСОБА_2 ) не надано також доказів того, що вона оспорювала право спільної сумісної власності відповідача на спірну квартиру, яка була придбана подружжям в період шлюбу.

Із долученої відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення копії заяви від 18.08.2012 року про надання згоди на укладення його дружиною договору купівлі-продажу убачається, що гроші, які витрачаються на придбання квартири: АДРЕСА_3 , є спільною сумісною власністю подружжя. Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається за час шлюбу. Договір купівлі-продажу складається його дружиною в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і які є вигідним для них, укладення цього договору відповідає їхньому волевиявленню.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , була придбана подружжям в період шлюбу, а тому, в силу вимог ч. 2 ст. 60 СК України, є спільним сумісним майном подружжя.

Будь-яких доказів на підтвердження того факту, що сторони, розірвавши шлюб у 2014 році, укладали будь-які угоди щодо поділу спільно набутого майна та/або проводили поділ спільного майна подружжя у судовому порядку в матеріалах справи немає.

Оскільки між подружжям не укладалося угод щодо визначення частин на вказане майно, виходячи із вкладень, положень ч. 1 ст. 70 СК України, частки майна (квартири) дружини та чоловіка є рівними.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив зміст договору купівлі-продажу, який укладався позивачкою в період шлюбу за згодою чоловіка, не звернув увагу на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження наявності у позивачки права особистої приватної власності на спірну квартиру, а тому помилково вважав, що вказана квартира належить позивачці на праві приватної власності».

Отже, станом на цей час є два судових рішення (справа № 357/12637/14-ц) - яким квартира за адресою: АДРЕСА_3 була придбана подружжям в період шлюбу, а тому, в силу вимог ч. 2 ст. 60 СК України, є спільним сумісним майном подружжята справа № 357/12366/18, яким в задоволенні позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_3 - відмовлено і які суперечать один одному.

Вважає, що для справи має значення те, що 22.10.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

На час звернення Позивач не знав, що він відповідно до заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року № 357/12637/14-ц був визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 та вказаним судовим рішення встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 ,належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Тобто, станом на час подачі зазначеного позову (позивач ОСОБА_1 ) відповідачу ( ОСОБА_2 ) вже було відомо, що є відповідне рішення на підставі якого за нею ( ОСОБА_2 ) визначено право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вважає, що Відповідачка, з метою заплутати суд та отримати можливість розпоряджатися квартирою самостійно не заявляла вимогу щодо закриття справи.

З огляду на викладене, вважає, що у суду були усі підстави закрити провадження у справі № 357/12366/18, у зв`язку з наявним рішенням по справі № 357/12637/14-ц.

Просив суд поновити строк для подачі заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року по справі № 357/12366/18, яке було залишено в силі Київським апеляційним судом за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у повному обсязі ( а. с. 138-142 ).

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07 червня 2023 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Орєхова О.І. ( а. с. 159)

Згідно контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, заява з додатками та матеріали цивільної справи № 357/12366/18, провадження № 2/357/1016/19 були отримані суддею для розгляду 09 червня 2023 року.

Ухвалою судді від 14 червня 2023 року заяву адвоката Грішина Олексія В`ячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд судового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 року у справі № 357/12366/18 за нововиявленими обставинами було залишено без руху та надано заявнику час для усунення зазначених в ній недоліків ( а.с. 162-165 ).

05 липня 2023 року судом за вх. № 29569 від заявника ОСОБА_1 було отримано заяву про усунення недоліків ( а.с. 167-168 ) та заяву про перегляд рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 року у справі № 357/12366/18 за нововиявленими обставинами ( а. с. 169-171 ) з додатками ( а. с. 172-177 ).

Заява ОСОБА_1 , про перегляд судового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 року у справі № 357/12366/18 за нововиявленими обставинами, зміст якої ідентичний заяві, яка була подана до суду адвокатом Грішиним Олексієм В`ячеславовичем, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , але залишалася судом без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Ухвалою судді від 10 липня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, прийнято заяву до розгляду та призначено судове засідання по справі на 28 липня 2023 року ( а. с. 179-180 ).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та просив її задовольнити.

Заінтересована особа ( відповідач ) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялася в установленному законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Заяви та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами та, оскільки неявка учасника справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а матеріали справи є повними та достатніми для її розгляду, суд вважає за можливе заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, розглянути за відсутності ОСОБА_2 .

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, матеріали цивільної справи № 357/12366/18, провадження № 2/357/1016/19, приходить до наступного.

Встановлено, що в жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна ( а. с. 3-5 ).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна було відмовлено ( а. с. 82-87 ).

Зазначене рішення суду було оскаржено представником позивача адвокатом Іллінським Олександром Васильовичем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду ( а. с. 89-92 ).

Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року залишено без змін ( а. с. 122-127 ).

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року у справі № 357/12366/18, провадження № 2/357/1016/19 набрало законної сили 15 жовтня 2019 року.

Частинами першою, другою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними ( доказами ), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статях 424, 426 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 4 нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин ( ч. 2 ст. 361 ЦПК України ).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

За змістом наведених норм права необхідними умовами визнання обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, нововиявленими є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними ( доказами ), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби така обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другим критерієм для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду є доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

На обґрунтування своєї заяви, заявник зазначив, що у справі є нововиявленні обставини, які мають істотне значення, що судом не були встановлені при винесенні судового рішення у справі № 357/

12366/18, а саме, що підставою для винесення судового рішення стало заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року у справі № 357/12637/14-ц, яким було встановлено, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , яке було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року.

Так, заявником не було додано до заяви вказаної постанови Київського апеляційного суду від 02.06.2022 року, але судом було з ним ознайомлено, яке знаходиться у відкритому доступі в єдиному реєстрі судових рішень.

Проте, суд критично оцінює зазначені доводи заявника.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення ( постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі № 320/4938/17 ).

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши норми чинного цивільно-процесуального законодавства, суд вважає, що зазначені заявником обставини за своєю природою не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки судом, при винесенні 22 травня 2019 року рішення у справі № 357/12366/18, були встановлені і досліджені і інші обставини по справі, які лягли в основу судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, судовим рішенням від 22.05.2019 року було встановлено та не спростовано позивачем ( ОСОБА_1 ), що у відповідача ( ОСОБА_2 ) до шлюбу з ним у приватній власності перебувало нерухоме майно, а саме квартира.

Крім того, вищевказаним судовим рішенням було встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_5 . Продаж квартири було вчинено за 48 593 гривень.

Спірна квартира була придбана відповідачкою ОСОБА_2 18.08.2012 року після продажу належної останній на праві приватної власності квартири АДРЕСА_5 .

Зазначене підтверджується тим, що обидві угоди були вчинені відповідачкою в один день, а саме 18.08.2012 року та в одного самого державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області.

Крім того, з зазначених угод вбачається, що від продажу належної відповідачу ( ОСОБА_2 ) на праві приватної власності квартира остання отримала 48 593 гривень, а спірна квартира була придбана за 41 240 гривень.

Отже, враховуючи норми СК України, спірне майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_3 була придбана відповідачкою за особисті кошти від продажу квартири, яка належала останній до шлюбу з позивачем на підставі приватної власності.

З боку позивача ОСОБА_1 не надано до суду жодного належного та допустимого доказу в зворотному.

Оскільки, в судовому засіданні під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження того факту, що спірна квартира була придбана подружжям під час шлюбу спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягали задоволенню ( а. с. 82-87 ).

Як зазначено вище, постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року залишено без змін. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року у справі № 357/12366/18, провадження № 2/357/1016/19 набрало законної сили 15 жовтня 2019 року.

Отже, зазначене спростовує доводи заявника ОСОБА_1 , що в основу судового рішення від 22.05.2019 року було покладено заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року, яке в подальшому було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року.

Підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 слугували встановлені в судовому засіданні обставини, підтверджені належними та допустимими доказами щодо придбання ОСОБА_2 спірної квартири в період шлюбу за особисті кошти, отримані від продажу належної їй на праві особистої власності квартири придбаної до шлюбу з ОСОБА_1 .

В свою чергу, не заслуговують на увагу доводи заявника стосовно того, що ним надавалася згода на придбання спірної квартири, а тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така згода є обов`язковою одного з подружжя, якщо особи перебувають в шлюбі, однак значення у відповідності до вимог СК України є кошти за які придбано нерухоме майно, за особисті кошти одного з подружжя або за спільні.

Отже, судовим рішенням від 22.05.2019 року, яке заявник просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог щодо визнання права спільної сумісної власності квартири, під час розгляду справи було встановлено належними та допустимими доказами, які були покладені в основу судового рішення, що саме за особисті кошти від продажу квартири, яка належала на праві особистої власності ОСОБА_2 , була придбана спірна квартира подружжям, що в свою чергу не було спростовано з боку ОСОБА_1 .

Тому, вказана заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 року у справі № 357/12366/18 за нововиявленими обставинами, враховуючи вищенаведене не може бути задоволена.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі № 910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі № 908/156/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною третьою статті 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статях 424, 426 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Враховуючи вищенаведене, обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, як нововиявлені, що на його думку є підставою для скасування судового рішення від 22.05.2019 року не сприймаються судом, оскільки в основу вказаного судового рішення як зазначено вище, судом були покладені в тому числі, інші обставини, які були встановлені та досліджені під час розгляду справи та не спростовані.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення від 22 травня 2019 року та його скасування з ухваленням нового рішення, оскільки обставини на які посилається заявник як нововиявлені обставини, не є нововиявленими обставинами, які можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, встановлені вищевказаним судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 82, 260, 261, 263, 353-355, 423-429 ЦПК України, п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 4, суд, - ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у повному обсязі ( а. с. 138-142 ).

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 року у справі № 357/12366/18 за нововиявленими обставинами, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повний текст ухвали суду складено 31 липня 2023 року.

Суддя О. І. Орєхов