Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника позивача в режимі відеоконференції - ОСОБА_1 ,

відповідача в режимі відеоконференції - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

у с т а н о в и в:

21.08.2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, у якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 26.11.2015 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . До 2021 року родина проживала разом, але надалі сімейні відносини між сторонами фактично розпались і відповідач виїхав на інше місце проживання, окремо від родини. Від часу окремого проживання відповідач не приймає участі у вихованні дітей. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2022 року у справі №755/2469/22 шлюб між подружжям розірваний. Після початку повномасштабної агресії рф позивачка з дітьми 06.03.2022 року виїхала за межі України до Польщі, а в подальшому до Франції. Керуючись любов`ю до дітей, позивачка враховуючи всі моральні і правові норми, зокрема ст. 3 Конституції України, вжила всіх можливих заходів задля того, щоб діти були у безпеці і забезпечені предметами першої необхідності, а відповідач ухилився від своїх батьківських обов`язків, проігнорував військову небезпеку в Україні і не вчинив жодних дій задля того, щоб забезпечити дітям безпеку, необхідні умови для життя, навчання та виховання. Відповідач жодним чином не допоміг позивачці і дітям виїхати з України і облаштуватись в іншій країні, зокрема, не допоміг зібрати дитячі речі, не забезпечив їжею, одягом, не відвіз до пункту перетину державного кордону, не надав грошові кошти для того, щоб позивачка мала змогу утримувати дітей. Відповідач не переконався жодним чином у тому, що діти у безпеці, що свідчить про те, що він не бажає нести відповідальність як батько за дітей і йому не цікава доля дітей та їх життя. Таке байдуже ставлення відповідача до питань, що стосується дітей, шкодить інтересам дітей. Позивачці відомо, що в період військового стану відповідач також покинув територію України. Діти потребують безпеки, забезпечення житлом, матеріального забезпечення для придбання продуктів харчування, одягу, гігієнічних засобів, лікарських засобів, предметів для розвитку, але всім цим забезпечує дітей лише позивачка, без участі у цьому відповідача. Лише позивачка проводить з дітьми дозвілля та займається виховним процесом, а відповідач не цікавиться життям дітей з 2021 року, не приймав участі у їх вихованні та догляді. Відповідач свідомо не займається вихованням дітей, їх фізичним та духовним розвитком, не піклується про стан їх здоров`я, не приймає участь у підготовці дітей до самостійного життя, не проявляє до дітей батьківської турботи, не цікавиться дітьми, не відвідує їх, не надає матеріальної допомоги та виховання. Жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує відносно своїх дітей. Під час телефонної розмови між позивачем та відповідачем, яка орієнтовно відбулась 25.02.2023 року, відповідач зауважив, що готовий відмовитись від дітей.

Ухвалою суду від 01.09.2023 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 07.09.2023 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року призначено проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року призначено проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року призначено проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.10.2023 року від органу опіки та піклування витребуваний письмовий висновок щодо розв`язання спору.

21.09.2023 року до суду надійшов відзив відповідача а позовну заяву, у якому останній зазначив, що з позовними вимогами згодний і готовий добровільно відмовитись від батьківських прав.

В підготовчому засіданні представник позивача відкликала розгляд заяви сторони позивача про виклик свідків, ураховуючи визнання відповідачем позову, а також зазначила, що позивачка відмовляється від стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а до стягнення підлягають лише витрати позивача на сплату судового збору. Стосовно підстав позову представниця зазначила, що у змісті позовної заяви докладно описані всі деталі обставин справи і представник просить позов задовольнити.

Відповідач в підготовчому засіданні зазначив, що позов стосовно позбавлення його батьківських прав визнає. На переконання відповідача так буде краще його дітям і він бажає їм бути щасливими. А з позивачкою наявні особисті конфлікти.

Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні, оскільки відповідач визнає позовні вимоги.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

Шлюб між сторонами у справі розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2022 року у справі №755/2469/22.

Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії від 12.12.2023 року №17) зокрема вказано, що батьку ОСОБА_2 запрошення на засіданні Комісії було надіслано на його електронну пошту, неодноразово здійснювались дзвінки на телефон, абонент не відповідає. На засідання комісії він не з`явився, будь-яких пояснень щодо позбавлення його батьківських прав не надав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У даній справі відповідач визнав позовні вимоги, не спростовував підстав позову щодо його ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей, і судом не встановлено та не доводилось відповідачем, що невиконання батьківських обов`язків відбувається не з вини самого відповідача.

Судом не встановлено наявності обставин чинення батьку перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні з боку позивачки, або наявності об`єктивних причин у відповідача, які не дозволяють йому виконувати повністю або частково свої батьківські обов`язки.

Визнання відповідачем позову та його поведінка щодо нез`явлення до органу опіки та піклування при наданні висновку, свідчать про те, що відповідач не має інтересу до своїх дітей і не має наміру приймати участь у їх вихованні та розвитку.

У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

Разом з цим суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Тобто, відповідач не позбавлений можливості все ж таки змінити своє ставлення до дітей та їх виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про надання йому права на побачення з дітьми (ст. 168 СК України).

Ураховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідач у своїй окремій заяві визнав позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав, у відповідності до положень ст. 142 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 50% сплаченого останньою судового збору, а інші 50% мають бути повернуті позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 141, 142, 200, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 141, 142, 150, 153, 155, 157, 164 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Повернути ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп., який сплачено згідно квитанції від 07.08.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 03.01.2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Харківське шосе, 4а, ).

Суддя -