Справа № 204/5587/22
Провадження № 2/204/375/23 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача в режимі відеоконференції ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 03.10.2008 року по 01.03.2021 року, від якого вони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який після припинення їх із ОСОБА_3 шлюбу мешкає разом з позивачкою. Її син зареєстрований та проживає разом з неї за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час вона повністю утримую свого сина, забезпечую його всім необхідним для проживання, купую йому продукти харчування, одяг, взуття, ліки. Батько в утриманні дитини участі не приймає. На момент звернення до суду із цим позовом, між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Вважає, що відповідач працездатний та має джерела доходів, тому має змогу сплачувати їй аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

Не погодившись з позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що з 03.08.2021 року по 24 лютого 2022 року син проживав разом з батьком за адресою АДРЕСА_2 , це було власне бажання сина та батька проживати з разом. Проти вказаних обставин не буде заперечувати син, а також можуть підтвердити свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Від початку повномасштабного вторгнення рф на територію України з 24 лютого 2022 року відповідач пішов добровольцем до лав збройних сил України для захисту батьківщини. Так з 24 лютого 2022 року син був змушений не за власним бажанням разом із мамою-позивачем евакуюватися до сусідніх країн. Таким чином, до початку участі відповідача у війні розпочатої 24 лютого 2022 року останній повністю утримував та забезпечував сина всім необхідним. Однак війна не стала на заваді у відповідача, тому він продовжував забезпечувати сина необхідними коштами у 2022 році шляхом сплати аліментів на користь позивачки: у березні 5000 грн.; у квітні 1200 грн. та 3000 грн.; у травні 5000 грн., також подарував тример для гоління вартістю 2000 грн. чек не зберігся, але проти вказаного факту не буде заперечувати син; у червні: 2000 грн.; у липні 1000 грн. Відповідно до банківських виписок відповідачем лише за період з 2020 року по 2022 рік на користь позивачки на утримання та забезпечення сина, було перераховано на загальну суму 62 993 грн. У серпні 2022 року відповідач разом із сином провів кілька днів на базі відпочинку. У вересні 2022 року відповідач купив та подарував сину спортивний костюм вартістю 2200 гривень про, що вказують відповідні скриншоти про сплату коштів за костюми які були придбані сину та такий саме батьку. У жовтні 2022 року відповідач купив для сина черевики зимові чорні вартістю 3300 грн., чек №543449431 додається. Також додатково до суду відповідач надає інші чеки та фото, що підтверджують участь у забезпеченні сина необхідним та приймання участі у вихованні. Щодо того, що зазначає позивач, що на момент звернення до суду із цим позовом між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого зв`язку по утриманню неповнолітнього спільного сина мав участь у бойових діях забезпечуючи здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України де отримав поранення. Під час госпіталізації в частині Нацгвардії що розташована в м. Дніпрі, внаслідок ракетного обстрілу отримав повторне поранення. Але незважаючи на лікування фізичні вади, відповідач продовжував і буде продовжувати виховувати та забезпечувати усім необхідним свого сина. Таким чином відповідач надає до суду докази на підтвердження того, що відповідач приймає участь у вихованні спільного з позивачем сина ОСОБА_5 , необхідного для його фізичного, розумового, культурного, духовного, морального і соціального розвитку, забезпечення його їжею та одягом в межах своїх здібностей, коштів з урахуванням витрат на лікування після отримання поранень під час участі у бойових діях та фінансових можливосте і умов життя. Також відповідач зазначає, що продовжує всебічне виховання свого сина, не відмовляється та не ухиляється від своїх обов`язків батька які виконує за покликом серця і власним бажанням, незважаючи на військову службу та втрати власного здоров`я в межах своїх здібностей, професії та фінансових можливостей, умов життя. Наразі відповідач проходить ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби. Наявність встановлених діагнозів у медичних виписках вказують на всі підстави для подання на МСЕК по триманню третьої групи інвалідності. Також відповідними документами встановлена тимчасова непрацездатність відповідача, що підтверджується доданими до відзиву виписками з медичних установ, у тому числі виписка із медичної карти хворого №973 від 10.06.2022 року. У зв`язку з вищенаведеним позовні вимоги та обставини викладені у позовній заяві, відповідачем не визнаються в повному обсязі. Позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не підтвердила жодним доказом обставини з приводу неприйняття участі відповідача у вихованні, та утриманню, та забезпеченню спільної дитини, що викладені у позові, а також з тих підстав, що права позивача не порушені.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила стягнути аліменти з серпня 2022 року. Підтвердила, що відповідач дарує подарунки на день народження. Також, підтвердила, що пояснення відповідача про надання грошових коштів, чеків в матеріалах справи відповідають дійсності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що відповідач є інвалідом ІІ групи та на даний час відповідач лікується, оскільки отримав травму під час виконання бойового завдання. Також, зазначив, що дитина більший проміжок часу проживає разом з батьком та в подальшому дитина має намір проживати з батьком. Зазначив, що дитина з батьком проживає на теперішній час вже 9 днів.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доводиться батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає з матір`ю позивачем у даній справі, і знаходиться на її утриманні.

Позивачка повідомила в судовому засіданні, що на протязі одного року дитина проживає разом з батьком в загальному розмірі близько 2,5 місяців (7 днів на місяць), підтвердила, що відповідач утримує дитину в ці періоди, купує речі для нього (черевики, крісло, тощо), тобто від моменту народження дитини і до даного часу бере участь у його утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов`язком, у зв`язку з чим, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Позивачка просила суд визначити аліменти на малолітню дитину в частині від заробітку відповідача в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так само, й згідно з ч. ч. 5-6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд зобов`язаний враховувати правовий висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 15 травня 2018 року у цивільній справі № 234/6207/17 (провадження № 61-7802св18), оскільки право на відступлення від її правового висновку має лише суд касаційної інстанції, шляхом передачі такої справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини слід встановити з урахуванням того, що він (розмір) не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до представлених відповідачем доказів, а саме довідки МСЕК серія 12 ААГ №175588 вбачається, що у нього третя група інвалідність, встановлена строком до 01 січня 2021 року.

З урахуванням викладеного, зважаючи на стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, який є інвалідом 3 групи, що дитина періодично тижнями проживає з батьком, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання його неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь матері дитини - ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Позивачка звернулася до суду з даними позовними вимогами 03 серпня 2022 року. Отже, саме з цієї дати слід стягнути аліменти з відповідача.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання його неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи учасники бойових дій. Таким чином, відповідача звільнено від сплати судового збору згідно п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 7, 77, 79, 80, 84, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання його неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - ОСОБА_1 .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення про стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя В.В. Самсонова