Справа № 211/645/21
Провадження № 2/211/137/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М,,

у відсутність сторін,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в місті Кривий Ріг цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку, визнання осіб такими, які втратили право користування майном, -

В С Т А Н О В И В:

позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулись до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняття їх реєстрації їх з реєстраційного обліку за вище вказаною адресою.

Ухвалою суду від 01 червня 2023 року було замінено первісного позивача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Рішенням АТ «Укрсоцбанк», № 5/2019, від 15.10.2019 року, було припинено АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», де в п.п.1.2, визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк».

Згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», за АТ «Альфа Банк» було оформлено право власності на квартиру, що складається з трьох кімнат, загальною площею 70,0 кв. м, житловою площею 41,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п. п. 4.5.3. Договору іпотеки, від 16.02.2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Однак, до теперішнього часу в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , 1969, року народження, ОСОБА_2 , 1990 року народження, ОСОБА_3 , 1952 року народження, ОСОБА_4 , 1934 року народження, ОСОБА_5 , 1938 року народження.

За даних обставин позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагалися врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення, проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися.

На думку представника позивача, такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду, та просить суд визнати відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою та зняти їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.11.2022 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 02 березня 2023 року, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_6 , справу до свого провадження прийняла суддя Сарат Н.О.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися за зареєстрованою адресою.

Судові засідання за заявою представника відповідачів були неодноразово відкладені. Отже наведене свідчить про обізнаність представника відповідача, та відповідачів про наявність позову, але жоден з відповідачів до суду за час розгляду справи до суду не з`явився, ні відзиву, ні жодного доказу, в обґрунтування своєї позиції відповідачами не надавалось.

Суд вважає можливим розгляд справи здійснювати за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що16.02.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» ( правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був Генеральний договір № М 120/044 07 згідно умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в межах 25 000, 00 доларів США (ліміт кредитування). Відповідно до п. 4 Генерального договору конкретні умови кредитування, а саме: сума, розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, спосіб надання кредиту визначаються окремими додатковими угодами, що укладаються між сторонами та є невід`ємними частинами цього договору. ( а.с. 9-10).

16.02.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 була

укладена Додаткова угода № М 120/045/01/07 до Генерального договору № М 120/044/07 відповідно до якої Банк надав ОСОБА_1 25 000 доларів США строком до 14.02.2014р. на умовах передбачених цією угодою та Генеральним договором зі сплатою 13% річних ( а.с. 11).

16.02.2007 року для забезпечення зобов`язань за Генеральним договором

№ М 120/044/07 між АКБ СР «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як

іпотекодавцем, був укладений Іпотечний договір №120/030-1-М 12/044/07, відповідно до

якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй на праві особистої приватної власності

нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 7-8).

За умовами іпотечного договору Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 120/045/01/07 від 16.02.2007, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок реорганізації, шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є AT «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

Згідно статуту АТ «Сенс Банк» - АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань АТ «Альфа Банк».

Статутом АТ «Сенс Банк» встановлено, що товариство є юридичною особою, створеною і зареєстрованою за законодавством України, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Банк створений у формі акціонерного товариства та є правонаступником усіх прав та зобов`язань Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» (п.п.1.1, 1.2 Статуту).

Ухвалою суду від 01 червня 2023 року було замінено первісного позивача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Правовою підставою для реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , є відповідне застереження в Договорі іпотеки про задоволенням вимог іпотекодержателя, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що передбачено п.п.4.5.3 Договором Іпотеки.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2018 № 147859308, було зареєстровано право власності Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» (змінив назву на акціонерне товариство «Сенс Банк») на квартиру загальною площею 70,00 кв.м, житловою площею 41,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Таким чином, судом з досліджених документів встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 .

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання громадян ( а.с. 35-38) відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.317 ЦК України, втративши право власності на квартиру, колишній власник втрачає право користування нею.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Позивач звертався до відповідачів з вимогою про добровільне виселення (а.с.16-18), але відповідачі, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав, продовжують користуватися спірною квартирою.

Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналогічні норми закріплені у ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, подальше проживання Відповідача в квартирі, що належить на праві власності АТ «Альфа-Банк», нині АТ «Сенс Банк», та відмова добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк»).

Відповідно до п.33 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних І кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» необхідно зазначити, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником, або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, , не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача».

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність обох підстав, позивач повинен бути власником майна та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном (правовий висновок Верховного Суду від 07.06.2018, справа №317/725/16-ц).

Оскільки Відповідачі не є власниками квартири, надалі, проживаючи в ній без будь-яких правових підстав, фактично порушує законні права власника - АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк»), а отже підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2017 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Окрім того, відповідно до умов договору іпотеки, Іпотекодавець гарантував що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-п зазначено: «Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом, виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право, пропорційним переслідуваній легітимній меті».

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якої вони є, із припиненням права власності втрачається і право користуватися жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Таким чином, реєстрація Відповідачів в квартирі, що належить на праві власності АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк»), перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються його законні права та інтереси.

З огляду на вказане, суд вважає що вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки відповідачами до суду не надано жодного доказу в обгрунтування своєї позиції.

Щодо вимог позивача стосовно зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання в квартирі, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України, від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Зі змісту цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.).

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, оскільки є передчасними.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір, в розмірі 4540,00 грн. ( а.с. 6,43).

Враховуючи те, що суд задовольняє одну вимогу немайнового характеру із заявлених позивачем двох, тому, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку, визнання осіб такими, які втратили право користування майном задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» ( ) судовий збір в розмірі 2270,00 грн., а саме по 567 ( п`ятсот шістдесят сім) гривень 50 коп. з кожного.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 липня 2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат