Номер провадження: 22-з/813/309/23
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової падати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання постанови Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про визнання незаконними наказів про звільнення, про скасування наказу про звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського апеляційного суду перебувала апеляційна скарга адвоката Тетері Світлани Ігорівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 02 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про визнання незаконними наказів про звільнення, про скасування наказу про звільнення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року апеляційну скаргу адвоката Тетері Світлани Ігорівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» вирішено задовольнити частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 02 грудня 2022 року скасоване. Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про визнання незаконними наказів про звільнення, про скасування наказу про звільнення - задоволений частково. А саме суд вирішив визнати незаконним та скасувати наказ №40-к від 09.09.2020 Генерального директора ТОВ «Луї Дрейфус Компанії України» Карпенка Олександра Петровича про звільнення ОСОБА_1 , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. В іншій частині суд вирішив залишити позов без задоволення.

Постановою КЦС ВС від 22.05.2023 касаційна скарга ТОВ «Луї Дрейфус Компанії України» залишена без задоволення, а постанова Одеського апеляційного суду - без змін.

28.06.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення способу і порядку виконання постанови Одеського апеляційного суду від 28.11.2022. Заявник просить суд встановити спосіб і порядок виконання постанови від 28.11.2022 постановивши ухвалу про зобов`язання роботодавця в особі керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» забезпечити фактичний допуск до роботи та надати можливість виконувати свої обов`язки за трудовим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За ч. 2 цієї статті заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні позивач підтримав подану заяву. Представник відповідача проти задоволення заяви заперечував, подав письмові заперечення проти задоволення заяви, які в режимі відеконференції підтримав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити подану заяву виходячи з наступного.

За обставинами даної справи постановою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року вирішено визнати незаконним та скасувати наказ №40-к від 09.09.2020 Генерального директора ТОВ «Луї Дрейфус Компанії України» Карпенка Олександра Петровича про звільнення ОСОБА_1 , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» в своєму листі від 02.02.2023 на запит ОСОБА_1 повідомили останньому, що суд не вирішував ані питання про поновлення його на роботі, ані питання виплати середнього заробітку під час вимушеного прогулу. Одночасно, роботодавець зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позов про зобов`язання ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» вище вказані дії (справа № 946/9103/22). Судове рішення в зазначеній справі відсутнє. Так само як і відсутнє судове рішення щодо поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке б набрало законної сили та підлягало виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Системний аналіз приписів статті 235 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання про відшкодування останньому середнього заробітку (постанова КЦС ВС від в справі № 758/9164/16-ц). Про вказану практику застосування ст. 235 КЗпП України вказано в постанові ВС від 22.05.2023 по цій справі під час перевірки касаційним судом постанови Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2022 рок (т. 3, а.с. 138 оборот, абз. 6).

Представник відповідача не заперечував, що після скасування наказу про звільнення позивача не було поновлено на роботі, оскільки на його думку, про це повинно бути прийняте окреме процесуальне рішення, позивач таких вимог не заявляв, а встановлення порядку виконання рішення не передбачено для рішення, що не підлягає примусовому виконанню тощо.

Такий підхід в умовах вищевказаного роз`яснення апеляційний суд вважає пошуком формальних підстав для невиконання рішення суду яке набрало законної сили.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до чч. 2-4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (рішення ЄСПЛ в справі Шмалько проти України).

Крім того як зауважив ЄСПЛ в справі Ю.М. Іванов проти України право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін («Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок («Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

В контексті наведеного, виконання судового рішення є обов`язковою стадією судового розгляду та, відповідно, права на судовий захист, гарантованого статтею 6 Конвенції. Особа, яка звернулась до суду, повинна отримати належну сатисфакцію, інакше сутність права на судовий захист нівелюється. Ігнорування цієї стадії означає нехтування гарантіями, встановленими національними та міжнародними нормативно-правовими актами, що не може залишатися непоміченим та потребує реагування з боку державних органів, наділених відповідною компетенцією.

Враховуючи вище наведене, оскільки за обставинами даної справи рішення суду про скасування наказу, наслідком якого є поновлення працівника на роботі, що прямо передбачено законом, не виконано, апеляційний суд задовольняє заяву ОСОБА_1 частково та встановлює спосіб і порядок виконання постанови Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року, зазначаючи, що ця постанова для роботодавця, після набрання нею законної сили, була підставою для фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи та надання можливості виконувати свої обов`язки за трудовим договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 381, 435 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити спосіб і порядок виконання постанови Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року, згідно з яким вказана постанова є підставою для фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи та надання можливості виконувати свої обов`язки за трудовим договором.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї ухвали складений 20 липня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк