Справа № 509/2949/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Вініцького Бориса Валерійовича

про

визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , - загальною площею 66,3 кв.м., житловою - 24,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Вініцьким Б.В., зареєстрованим у реєстрі за № 937, - недійсним;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , - загальною площею 66,3 кв.м., житловою - 24,3 кв.м., за ОСОБА_2 зареєстрованого згідно договору дарування від 31.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Вініцьким Б.В., зареєстрованим у реєстрі за № 937.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.09.2002 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, який було розірвано 17.12.2019 року.

У період спільного подружнього життя, а саме 06.11.2013 року між позивачем та ТОВ Кадор був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № 1-15-7/15, відповідно до якого було придбано на умовах розстрочки двокімнатну квартиру під будівельним номером АДРЕСА_2 , Овідіопольський р-н, с. Мізікевича, ж/м Дружній, масив 10, ділянка 28.

Відповідно до договору позивачем було сплачено: - 147 996,00 грн., що в еквіваленті становило 18 000,00 доларів США; - до 07.11.2013 року включно сплачено в національній валюті України еквівалент 7 649,74 доларів США; - з 01.12.2013 року по 20.06.2015 року сплачено в національній валюті України еквівалент 24 367,31 доларів США, оплата проводилась протягом 19-ти місяців щомісячно до 20-го числа рівними частинами в розмірі 1 282,49 доларів США в гривнях за курсом міжбанку за минулий день на день оплати; - до 20.07.2015 року сплатив в національній валюті України еквівалент 1 282,43.

У серпні 2016 року об`єкт був зданий та введений в експлуатацію, 19.08.2016 року гр. ОСОБА_3 отримав акт приймання-передачі нерухомого майна на зазначену квартиру, та 17.11.2016 року зареєстрував своє право власності на квартиру. ОСОБА_1 зазначив, що після переїзду у нову квартиру між ним та гр. ОСОБА_2 почалися сварки, дружина весь час погрожувала йому, що покинить його, припинить подружні відносини, та не дасть можливості бачитися з дітьми, якщо він не подарує їй спірну квартиру. 31.07.2019 року було укладено договір дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що зміст договору дарування не відповідає дійсності з таких причин:

- відповідно до п.п. 2 та 3 Договору, зазначається, що «дар сторонами оцінено в 117 193,00 грн.», а сума сплачена ним за квартиру до введення будинку в експлуатацію становили 421 784, 32 грн.;

- відповідно до вимог ст. 8 Наказу Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», йому не були роз`яснені положення та правові наслідки ст.64 СК України та ст.ст.717-728 ЦК України;

- відповідно до п. 4 Договору зазначається, що « ОСОБА_4 свідчить, що згадане нерухоме майно належить йому на праві приватної власності», але у цьому випадку з невідомих підстав у п. 6 цього ж Договору нотаріус зазначає, що «Цей договір вчинений за письмовою згодою дружини ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ».

ОСОБА_2 16.09.2019 року подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу.

17.12.2019 року рішенням Київського районного суду м. Одеси шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, але позивач залишився проживати у спірній квартирі, так як іншого житла не мав.

03.02.2020 року судовим наказом Київського районного суду м . Одеса було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн . НОМЕР_1 , реєстраційна адреса : АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку ( доходу ) , але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно , починаючи з дня подання заяви до суд - 24.01.2020 року та до досягнення дочкою ОСОБА_5 повноліття , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , потім стягувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 4 частини з усiх видів заробітку ( доходу боржника ) , але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_7 повнолiття , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач зазначає, що на момент укладення договору дарування у спірній квартирі мешкали неповнолітні діти колишнього подружжя ОСОБА_3 . Відповідно до положення СК України, ЦК України та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», зазначено, що для вчинення будь - яких правочинів щодо нерухомого майна , право власності на яке або право користування яким мають діти , необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування , що надається відповідно до закону. Однак у даному випадку згоди органу опіки та піклування не було.

З огляду на викладене позивач просить суд позов задовольнити.

Стороною відповідача до суду подано письмовий відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача позов не визнала, проти його задоволення заперечує у зв`язку з його необгрунтованністю та безпідставністю, в зв`язку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

торони в судове засідання не з`явились, але звернулись до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність.

Ознайомившись з позовом та відзивом на позов, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як передбачено ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Так, 31.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , - загальною площею 66,3 кв.м., житловою - 24,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Вініцьким Б.В., зареєстрованим у реєстрі за № 937.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом.

У наданому суду договорі Дарування від 31.07.2019 року, у пункті 7 вказано, що сторонам роз`яснено вимоги ст.ст.229-231 ЦК України, які передбачають майнову відповідальність сторони договору за вчинення договору в результаті недбальства, під впливом обману та під впливом насильства.

Також вказано, що зміст ст.ст.203, 717, 728 ЦК України нотаріусом сторонам роз`яснено.

Підписуючи договір сторони підтвердили правильність його складання та роз`яснення наслідків укладання договору дарування.

Відповідно до копій громадянських паспортів позивача та відповідача які наданні як додатки до позовної заяви встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , а у відповідачки місце реєстрації зазначено: АДРЕСА_5 .

Відповідно до статті 16 Постанови Кабінету міністрів від 7 лютого 2022 р. № 265. Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно задекларованого/заресстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

Отже, на час укладання договору відповідно до законодавства місце проживання неповнолітніх дітей могло бути або АДРЕСА_6 , або АДРЕСА_3 , що підтверджено документально. В зв`язку із тим що факт проживання або реєстрації неповнолітніх дітей у спірному майні ніяк Позивачем не підтверджений, посилання на статтю 12 закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» не обґрунтовані та безпідставні.

Узагальнена практика Верховного Суду України має вичерпний перелік обставин для визнання недійсним договору дарування, на одну з яких посилається Позивач, а саме: визнання недійсним договору дарування, вчиненого під впливом тяжкої обставини (ст.233 ЦК України).

Позивачем суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що він підписував договір дарування під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних для нього умовах, як вказано в практиці Верховного Суду України від 19 червня 2019 року у справі № 333/1156/16-ц (провадження № 61-16359св18) https://reyestr.court.gov.ua/Review/82541175.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 81, 142, 200, 206, 263- 265 ЦПК України, ст. 6, 16, 81, 203, 215, 229-233, 369, 717 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Вініцького Бориса Валерійовича про визнання договору дарування недійсним відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повне рішення складено 14.07.2023 року.

Суддя А.І.Бочаров