Провадження № 2/204/889/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
12 липня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Кошелюк Д.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
У грудні 2022 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, яку згодом уточнила в частині даних відповідача, та просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 21 вересня 2001 року нею було отримано ордер №2763 серії ІІ на підставі якого позивач зі своєю родиною у складі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , що є дітьми позивача, має право користуватися квартирою АДРЕСА_1 . Відповідач була зареєстрована у вказаній квартирі 04.08.2000 року. Згодом відповідач одружилась та отримала прізвище - « ОСОБА_2 ». Приблизно з жовтня 2018 року донька позивача - ОСОБА_2 покинула квартиру і стала мешкати окремо. 19 січня 2019 року позивачем було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 для проживання там відповідача та її дітей. З того часу відповідач вже постійно проживала там, перевезла свої речі, не сплачувала комунальні послуги за житло у якому вона зареєстрована. Враховуючи, що відповідач не проживає в квартирі на протязі більше ніж шість місяців, позивач вважає, що в суду є всі правові підстави для задоволення цього позову та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин; належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не подала відзив; позивач не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
В судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 2001 року на підставі рішення №240/3 виконавчого комітету Красногвардійської ради народних депутатів ОСОБА_1 було отримано ордер №2763 серії ІІ згідно якого остання та члени її родини у складі 3 людей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , мають право на заняття однієї кімнати жилою площею 19,16/36,6 кв.м. в окремій квартирі АДРЕСА_3 (а.с.5).
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвала шлюб 13 жовтня 2022 року та обрала прізвище після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_2 » (а.с.62).
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном.
З матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 , значаться зареєстрованими: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою №7539 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 15 листопада 2022 року Відділом обліку проживання фізичних осіб Департементу адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.10).
Із Акту про проживання складеного 16 листопада 2022 року Головою правління ОСББ «Робоча 71» Соколова Д. вбачається, що ОСОБА_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , та ОСОБА_9 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , підтвердили, що ОСОБА_2 з жовтня 2018 року та по теперішній час не проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.9).
Зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , допитані в судовому засіданні.
Так, свідок ОСОБА_10 , допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона є сусідкою позивачки по поверху та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 . Свідок проживає за вказаною адресою на постійній основі з 1993 року і бачила доньку позивача - ОСОБА_2 останній раз п`ять років тому, свідку відомо, що ОСОБА_2 наразі проживає у селі.
Допитана у якості свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила суду, що є також сусідкою позивачки та проживає за адресою: АДРЕСА_8 з 1992 року; знає, що позивач проживала у вказаному будинку раніше за неї; вони разом працювали консьєржами; донька свідка ОСОБА_13 спілкувалась із донькою позивача ОСОБА_2 , проте ОСОБА_2 поїхала у село років п`ять назад коли була вагітна і більше не поверталась.
Свідок ОСОБА_11 , допитана в судовому засіданні пояснила суду, що проживає за адресою: АДРЕСА_9 з 2014-2015 років; знає позивача як добропорядну сусідку; позивач мешкає разом із сином; донька позивача - ОСОБА_2 раніше проживала разом із матір`ю, проте на протязі двох років свідок її вже не бачила.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно із ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Позивачем доведений факт відсутності ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні більш ніж шість місяців.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, будь - яких заяв та клопотань суду не подавала, не спростувала обставини, щодо не проживання в квартирі, яка належить позивачу.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у квартирі АДРЕСА_1 відповідач не проживає понад один рік, а лише зареєстрована в ній.
Отже, позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача.
На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273,280-282 ЦПК України, ст.ст. 317,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 (сорок) коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар