РІШЕННЯ

Іменем України

25.12.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Циганок К.С., за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження, виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідної дочкою ОСОБА_5 . ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ~ ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 75 років.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2023 року, номер інформаційної довідки: 321951023, ОСОБА_5 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

03.07.2023 року позивач дізналася, що ОСОБА_5 було оформлено заповіт від 17 грудня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 .

Позивач посилається на те, що з поважної причини пропустила зазначений строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач, як спадкоємець, на момент відкриття спадщини, проживала окремо разом зі своєю дочкою за адресою: АДРЕСА_2 , яка за медичними рекомендаціями потребувала постійного медичного догляду.

26 лютого 2022 року в зв`язку з введенням воєнного стану в Україні позивач разом зі своєю неповнолітньою дочкою змушена була покинути територію України та виїхати для проживання в державу Литву.

Позивачем не подано своєчасно заяву про прийняття спадщини після смерті її батька через необізнаність про наявність заповіту або спадщини. Також посилається на те, що існує велика відстань між місцем постійного проживання позивача, як спадкоємця, і місцем знаходження спадкового майна. З урахуванням даних обставин позивач вважає, що фактично існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ~ ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`язку з чим просила суд визначити їй додатковий строк у три місяців з дня набрання рішення суду законної сили, достатній для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеними у письмовому відзиві на позов, де зазначили, що ОСОБА_4 до жодної нотаріальна контора у встановлений чинним законодавством строк із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Крім того, позивачем до своєї позовної заяви не надано жодного доказу, який підтверджував би її родинні відносини із спадкодавцем. Відповідач посилався на те, що є належним спадкоємцем і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Наголошував, що ОСОБА_4 не подала заяву про вступ у спадщину в встановлений законодавством строк, те, що вона мешкає далеко від місця мешкання ОСОБА_5 не є належною причиною пропуску строку на вступ у спадщину. Просили у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ~ ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 2484.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_5 мав у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

За свого життя ОСОБА_5 склав заповіт від 17 грудня 2019 року, посвідчений секретарем виконкому Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області Андрушко Н.Г., зареєстрований у реєстрі за № 48, відповідно до якого вищевказану квартиру заповів ОСОБА_2 . Державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11.08.2023 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст.1220,1222,1270 ЦК України).

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

Постановою Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі №565/1145/17 визначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

У позові в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначила, що причиною пропуску строку є той факт, що вона, донька померлого ОСОБА_5 (хоча в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження родинних зв`язків між нею та спадкодавцем), з померлим не проживала, має малолітню доньку, 2017 року народження, яка за медичними рекомендаціями потребувала постійного медичного догляду, з огляду на карантин та воєнний стан, після оголошення якого з 26 лютого 2022 року знаходилась за кордоном, не мала змоги подати заяву про прийняття спадщини. Також посилається на необізнаність про наявність заповіту та спадщини.

Підпунктом 2.1. пункту 2 та підпунктом 3.5. пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом, зокрема, на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. У випадку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Із урахуванням наведеного, доводи позивача про те, що у зв`язку із віддаленістю місця проживання та необхідністю дотримання карантинних обмежень їй було створено непереборні перешкоди своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька, є помилковими. З огляду на положення Порядку вчинення нотаріальних дій, позивач не була позбавлена можливості протягом шестимісячного строку після смерті батька подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача про перебування її за кордоном, як перешкоду у реалізації її права на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 № 142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. А у даному випадку позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Належних та допустимих доказів того, що малолітня донька позивача потребувала постійного медичного догляду не надано. Необізнаність позивача про наявність заповіту не є поважною причиною для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки заповіт складено не на користь позивача, а на користь відповідача. Необізнаність позивача про наявність спадщини у вигляді квартири не є непереборною, істотною обставиною для позивача для подання заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

З урахуванням результату розгляду справи згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді судового збору суд вважає за доцільне віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. 1272 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позовіОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В.