Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/170/23
Провадження № 2/506/68/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2023 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Яцькова К.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Окни цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

02.03.2023 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 червня 2002 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Як вказує позивач, протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого вони втратили один до одного почуття любові та поваги, стали чужими один одному в розумінні чоловіка і жінки. Будь-яких спроб у свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки в них різні характери, темпераменти та погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини, як зазначає позивач, припинилися між ним і відповідачем у вересні 2021 року і з того часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Декілька разів позивач пропонував відповідачу розірвати шлюб через органи реєстрації актів цивільного стану, однак відповідач не з`являлася для подання спільної заяви про розірвання шлюбу. Позивач вважає подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливим та таким, що суперечить його інтересам та інтересам відповідача, а також переконаний у відсутності підстав для застосування заходів для примирення подружжя, оскільки вважає, що відносини між ним та відповідачем повністю припинені, а їх відновлення є неможливим. Тому він просив розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .

Після перевірки зареєстрованого місця проживання відповідача, ухвалою від 14.03.2023 року позовна заява була прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити /а.с.2-3/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України.

Відповідач неодноразово викликалась в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернулися конверти з відміткою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.17, 19, 22, 23/.

При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд визнає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними і тому справа розглянута у її відсутність.

Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 22 червня 2002 року виконавчим комітетом Федосіївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, актовий запис № 02 /а.с.8/.

Інформації щодо спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей сторонами не надано.

Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу.

Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть і шлюбні відносини між ними фактично припинені. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе і не відповідає його бажанню. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 13, 76-81, 141, 142, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.112 СК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу, задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 22 червня 2002 року виконавчим комітетом Федосіївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, актовий запис № 02, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розірвати.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяО. Л. Чеботаренко