Справа № 484/95/22
Провадження № 2/484/822/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2023р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання Шаповалова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 , про стягнення надміру виплаченої пенсії

ВСТАНОВИВ:

Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії в розмірі 181,40грн.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача вказала, що відповідно до роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України Законом України Про пенсійне забезпечення не передбачено зарахування до трудового стажу періоду навчання в заочних та вечірніх вищих і середніх спеціальних навчальних закладах. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком обчислену відповідно до Закону № 1058. При призначенні пенсії відповідачу зараховано період навчання у Київському технологічному інституті харчової промисловості з 01.09.1981р. по 01.07.1985р. на підставі диплому серії НОМЕР_1 від 11.06.1985р. та записів трудової книжки. Загальний страховий стаж роботи складав 39 років 8 днів. 18.06.2019 р. пенсійну справу відповідача приведено у відповідність. Проведено перерахунок без врахування періоду навчання (зараховано догляд за дитиною до 3 річного віку). В результаті загальний страховий стаж роботи склав 38 років 28 днів. У зв`язку з тим, що відповідачу при призначенні пенсії було зараховано період навчання на вечірньому відділенні, виникла переплата пенсії за період з 27.04.2019р. по 30.06.2019р. в сумі 181,40 грн. Станом на дату подання позову заборгованість з надміру виплаченої пенсії у розмірі 181,40 грн. відповідачем у добровільному порядку не погашена та не оскаржена.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі та просила його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача, ОСОБА_2 , в судове засідання надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог вказуючи, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк було надано всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, перелік яких є вичерпним. При цьому, позивачем не доведено факту зловживання з боку ОСОБА_1 , її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних відомостей, а рахункова помилка позивача відсутня. Просила справу розглядати без її участі та участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком.

Згідно розрахунку, проведеного на підставі рішення 17 від 17.04.2019р., ОСОБА_1 призначено пенсію в розмірі 2867,11грн., загальний страховий стаж роботи складав 39 років 8 днів.(а.с.15-16)

Відповідно до архівної довідки № 02/132-44/41 від 23.04.2019р., наданої Одеською національною академією харчових технологій, у наказі Одеського технологічного інституту холодильної промисловості від 28.08.1921р. за № 195 значиться: « ОСОБА_3 отчислена из института 30.06.1921г. в связи с переводом в Киевский технологический институт пищевой промышленности, вечернее отделение ПОТФ». (а.с.12)

Згідно листа Національного університету харчових технологій № 78/а-224 від 22.07.2019р., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчалась в Київському технологічному інституті харчової промисловості (нині Національний університет харчових технологій згідно Указу Президента України від 19.03.2002р. за № 266) з 01.09.1981р. по 30.06.1985р. на денній формі навчання зі спеціальності «Технологія молока і молочних продуктів» та отримала диплом спеціаліста серії НОМЕР_2 за реєстраційним № 919 від 11.06.1985р.

В період навчання ОСОБА_4 з 20.07.1982р. по 20.07.1983р. знаходилась в академічній відпустці у зв`язку із народженням дитини.(а.с.13, 17)

Зі змісту трудової книжки НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період навчання відповідача з 01.09.1981р. по 30.06.1985р. був зарахований до її трудового стажу.(а.с. 18-22)

В позовній заяві представник позивача вказує, що у зв`язку з тим, що відповідачу при призначенні пенсії було зараховано період навчання на вечірньому відділенні, виникла переплата пенсії за період з 27.04.2019р. по 30.06.2019р. в сумі 181,40 грн., яка підлягає стягненню.

Однак, дане твердження представника позивача суперечить вимогам чинного законодавства та є наслідком невірного тлумачення норм права виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, чинним раніше, крім випадків, передбачених цим Законо м.

Згідно п. д) ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також, зокрема, час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах, аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, на курсах підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України (огляд від 25.01.1994 № 01-3/39-02-2 запитання № 20), яким необхідно керуватися при обчисленні страхового стажу до 01.01.2004, Законом України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено зарахування до трудового стажу періоду навчання в заочних та вечірніх вищих і середніх спеціальних навчальних закладах. Водночас повідомляємо, що вечірня та заочна (дистанційна) форми навчання є формами здобуття певного рівня освіти або кваліфікації без відриву від виробництва.

Отже, відповідачу при призначенні пенсії було зараховано період навчання на вечірньому відділенні у Київському технологічному інституті харчової промисловості у період з 01.09.1981р. по 01.07.1985р. (з урахуванням періоду догляду за дитиною до 3 річного віку).

У зв`язку з чим, на підставі рішення 17 від 15.08.2019р., ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії та її загальний страховий стаж роботи склав 38 років 11 місяців 28 днів.(а.с.14)

Згідно довідки про розмір переплати пенсії заборгованість ОСОБА_1 , яка знаходиться на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області, становить 181,40грн.(а.с.10)

30.03.2021р. позивач направив на адресу відповідача лист № 1400-0403-8/21558 в якому повідомив ОСОБА_1 про те, що її справу приведено у відповідність згідно із діючим законодавством, про наявність переплати в розмірі 181,40грн. та про необхідність повернення зазначених надміру виплачених коштів.(а.с.11)

Згідно ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже, обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.

Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Разом з тим, правовий аналіз ст. 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду у справі № 677/876/21.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів стосовно того, що переплата пенсії за період з 27.04.2019р. по 30.06.2019р. в сумі 181,40 грн. є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату, а також недобросовісності зі сторони ОСОБА_1 позивачем надано не було та матеріали справи не містять.

Оскільки судом не було встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у розмірі 181,40 грн., які є пенсійною виплатою, призначеною їй Управління Пенсійного фонду України, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то, відповідно до ст. 1215 ЦК України, поверненню зазначена сума не підлягає, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 , про стягнення надміру виплаченої пенсії відмовити.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, код ЄДРПОУ 13844159, місцезнаходження за адресою: вул. Морехідна, 1 в м. Миколаїв Миколаївської області.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко