Номер провадження: 22-ц/813/7078/23
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком шляхом встановлення порядку участі у вихованні онука, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Мазун І.А. 22 червня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком шляхом встановлення порядку участі у вихованні онука, в якому просили суд усунути перешкоди у спілкуванні дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3 із онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного порядку участі у вихованні онука: кожна друга субота з 10:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання бабусі та дідуся або у місцях сімейного дозвілля, без присутності матері; день народження дідуся 17 серпня з 17:00 год. до 20:00 год. без присутності матері; день народження бабуся 27 січня з 17:00 год. до 20:00 год. без присутності матері; необмежене право спілкування особисто з онуком шляхом телефонного зв`язку та інтернет-зв`язку, у зручний для дитини час, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є батьками ОСОБА_5 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , від якого у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в свою чергу являється їхнім онуком. Після припинення шлюбу відповідач почала перешкоджати бабусі та дідусю спілкуватись із онуком. Висновками органу опіки та піклування від 25.04.2016 року та від 29.07.2016 року було затверджено графік спілкування позивачів із онуком - щосуботи з 10:00 год. до 11:00 год. Тривалий час відповідачка виконувала рішення органів опіки, більш того часто давала змогу спілкуватися з онуком більш тривалий час. Однак, оскільки через спір про аліменти та додаткові витрати на дитину стосунки батьків суттєво погіршились (справа №521/20227/20), ОСОБА_1 повідомила бабусю та дідуся, що не буде надавати можливості спілкування із онуком доки заборгованість батька не буде погашена. В подальшому дідусь написав декілька повідомлень з проханням надати можливість спілкуватись з онуком, які були повністю проігноровані. Таким чином, з лютого 2022 року позивачі не мають можливості спілкуватись із онуком у будь-який спосіб, і вищезазначені обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було задоволено частково.

Встановлено порядок участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері наступним чином:

- перша та четверта субота кожного місяця з 15:00 год. до 18:00 год. з урахуванням графіка дитини, з можливістю супроводження онука на заняття, які заплановані та той день та час;

- право спілкування дідуся та бабусі з онуком мобільним/інтернет зв`язком у вільний від занять час три рази на тиждень (понеділок, четвер, неділя).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі по 496,20 грн. кожному.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 18000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, шляхом встановлення наступного порядку участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вихованні онука ОСОБА_4 : один раз на місяць, в останню суботу місяця з 15:00 год. до 17:00 год. на свіжому повітрі (в парках, скверах, дитячих майданчиках або у розважальних дитячих центрах) в присутності матері; спілкування з онуком мобільного/інтернет зв`язку у вільний від занять час один раз на тиждень у вихідні дні.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачі жодного разу не були присутні на дитячих святах у садочку та у школі онука, чим засмучували його та завдавали шкоду його моральному стану. Таке ставлення позивачів до потреб дитини свідчить про те, що, зустрічаючись з онуком, позивачі намагаються задовольнити виключно свої власні потреби, не замислюючись про те, що буде корисніше та важливіше для самої дитини. Також позивачі не усвідомлюють, що у ОСОБА_4 значно змінився графік, режим дня і завантаженість порівняно з тим періодом, коли йому було 2 роки, тому той графік побачень, який був встановлений органом опіки та піклування у 2016 році, суперечить нинішнім потребам та інтересам дитини. Порозуміння з позивачами досягнути не вдається, на діалог вони не йдуть, в позивачів відсутнє розуміння, що графік зустрічей з онуком треба змінити. Дитина має щільний графік і завантажена відповідно до рекомендацій лікаря. Враховуючи невідповідність розвитку дитини віковим нормам, необхідність дитини постійно лікуватись і займатися розвитком, розпорядок дня дитини, враховуючи графік роботи матері та її потребу у повноцінному спілкуванні з дитиною у вихідні дні, враховуючи рекомендації невролога, нейропсихолога, направлення дитини до центру реабілітації, вкрай негативні відносини між сторонами спору та відсутність будь-якого спілкування між сторонами на даний момент, ОСОБА_1 вважає доцільним встановити графік побачень дитини з позивачами не частіше 1 разу на місяць на свіжому повітрі (в парках, скверах, дитячих майданчиках або у розважальних дитячих центрах) в присутності матері.

Крім того, судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 18000 грн., оскільки в цю суму включена вартість наданої ОСОБА_3 правової допомоги, щодо надання якої позивачами не надано жодного доказу.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.09.2013 року, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2016 року (справа № 521/17956/15-ц) (т.1 а.с. 18).

У даному шлюбі у подружжя народилися дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с. 17).

Таким чином, позивачі є бабусею та дідусем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 18.04.2022 року було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7500 грн. щомісячно, починаючи з 27.11.2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Визначено порядок виконання рішення суду про стягнення аліментів за період 27.11.2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 7500 грн. щомісячно, з врахуванням сплаченої ОСОБА_5 за цей період суми аліментів у розмірі 22504,50 грн. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року у частині мотивування стягнення додаткових витрат було змінено відповідно до обґрунтувань, наведених в цій постанові апеляційного суду. В іншій частині рішення залишено без змін (т.1 а.с. 199-209).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 2020 року по 06.12.2021 року у розмірі 26610,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10500 грн. В інший частині позовних вимог відмовлено (т.1 а.с. 188-198).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо порядку участі дідуся та бабусі у вихованні онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч. ч. 8,9,10 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

За змістом ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини, вирішується судом відповідно до ст. 159 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, а батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, та мають здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов`язки на ґрунті поваги до прав дитини та її людської гідності.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Згідно консультативного висновку лікаря-нейропсихолога Собяніна І.В. від 08.08.2022 року, за результатами обстеження у дитини ОСОБА_4 виявлені наступні дефіцити: функціональний дисбаланс підкіркових структур головного мозку, труднощі міжпівкульної взаємодії головного мозку; функціональна слабкість лобних відділів головного мозку, які пов`язані із регуляцією та контролем діяльності; функціональна не сформованість задніх відділів правої півкулі. ОСОБА_4 рекомендовано консультації та спостереження невролога, заняття логопеда, ЛФК, курс загального масажу, заняття з нейрокорекції та інше (т.1 а.с. 68-70,71).

Судом першої інстанції встановлено, що дитина постійно та регулярно проходить огляди та обстеження лікаря-невролога в умовах реабілітаційного центру, а також інших вузькопрофільних спеціалістів, які спеціалізуються безпосередньо на лікуванні подібних розладів розвитку.

За таких обставин, суд, обґрунтовано погодився із доводами ОСОБА_1 про те, що малолітній ОСОБА_4 , який страждає на мінімальну мозкову дисфункцію та затримку психо-мовленнєвого розвитку, потребує постійного лікування, у тому числі медикаментозного, заняття з дитячого розвитку, заняття з психологом, логопедом, курси масажу, корекційної роботи та інших видів оздоровлення, про що лікарями різного профілю та спеціалістами з електроенцефалографічних досліджень було зроблено схожі висновки стосовно діагнозу та стану здоров`я дитини, що підтверджується висновками за результатами електроенцефалографічних досліджень та висновками лікарів (т.1 а.с. 73-75,76,77,102,103,104,116,156,157,158).

Згідно Довідки № 167 від 09.09.2022 року, ОСОБА_4 навчається у 2-В класі Одеської початкової школи № 99 Одеської міської ради, та освітній процес 2-В класу з 01.09.2022 року проводиться в дистанційному режимі, з понеділка по п`ятницю з 09:00 до 13:40 год. (т.1 а.с. 105).

Довідкою від 10.09.2022 року встановлено, що ОСОБА_4 відвідує індивідуальні заняття з плавання один раз на тиждень за наступним графіком: по суботах з 14:00 до 14:30 год. (т.1 а.с. 106).

Довідкою від 08.09.2022 року встановлено, що ОСОБА_4 займається у секції карате у Громадській організації «Спортивний клуб «Захист» та відвідує тренування три рази на тиждень за наступним графіком: вівторок, четвер, субота з 18:00 до 19:30 год. (т.1 а.с. 107).

Згідно Довідки від 16.09.2022 року, ОСОБА_4 відвідує заняття з хореографії один раз на тиждень за наступним графіком: по п`ятницях з 16:30 до 18:45 год. (т.1 а.с. 108).

Згідно Довідки від 12.09.2022 року, ОСОБА_4 та відвідує заняття з ліплення та малювання (почергово) один раз на тиждень за наступним графіком: середа з 18:00 до 19:00 год. (т.1 а.с. 109).

Згідно Довідки від 12.09.2022 року, ОСОБА_4 проходить логопедичну корекцію у формі занять з логопедом та логопедичного масажу за таким графіком: по понеділках з 18:00 до 19:00 год., по суботах з 11:30 до 12:30 год. (т.1 а.с. 110).

Згідно Довідки № 03 від 14.09.2022 року, ОСОБА_1 працює у ТОВ «Торч 42» з 14.09.2022 року (Наказ № 07/К від 13.09.2022 року) по даний час, займає посаду менеджера з маркетингу, на умовах повного робочого часу: 5-денний робочий тиждень, 8-годинний робочий день, понеділок-п`ятниця, з 09:00 до 18:00 год. (т.1 а.с. 113).

ФОП ОСОБА_9 листом від 25.11.2022 року повідомила суду першої інстанції, що ОСОБА_4 займається з логопедом-дефектологом та проходить логопедичний масаж з 2018 року. Починаючи з 01.07.2022 року у логопедичному центрі відновилися оффлайн заняття, які ОСОБА_6 відвідує за графіком (т.1 а.с. 184).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у п. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16.07.2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Положення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25.11.2014 року, п. 108).

Також ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05.03.2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 року у справі № 638/12278/15, у якій зазначено, що для врахування балансу інтересів у цій справі суд звертається до положення ст. 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом.

Подібні за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19.05.2022 року у справі № 607/9336/20.

Згідно ст. 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачами не було надано та не було доведено належними, достовірними та допустимими доказами те, що відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні позивачів з онуком, натомість було надано ряд фото на яких відображені позивачі та їх онук (в різному віці) їх відпочинок у різних місцях та вдома у позивачів. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників справи, перешкоди не вчинялися, проте після введення воєнного стану на території України, дійсно позивачі не бачилися з онуком, оскільки деякий час відповідач з сином проживали за кордоном, та згодом повернулися до України, та у дитини дійсно є багато позашкільних занять та уроків, що не дає можливості здійснювати побачення з онуком у раніше визначених час.

З наданих сторонами до матеріалів справи доказів, у тому числі, скріншотів з їх телефонних переписок, вбачається, що між позивачами та відповідачем існують взаємні непорозуміння щодо виховання та лікування неповнолітньої дитини, що підтверджується сторонами у справі.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що сама по собі наявність конфліктних відносин між позивачами та відповідачем не є доказом того, що остання створює перешкоди позивачам у питаннях, пов`язаних із вихованням та спілкуванням малолітньої дитини - ОСОБА_4 .

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно Висновку органу опіки та піклування № К-976, Г-1214 від 29.07.2016 року, було затверджено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього онука - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом перебування дитини разом з дідусем ОСОБА_2 щосуботи з 10:00 до 11:00 год. у присутності матері дитини - ОСОБА_10 (т.1 а.с. 19-20).

Згідно Висновку органу опіки та піклування № К-388 від 25.04.2016 року, було затверджено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього онука - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом перебування дитини разом з бабусею ОСОБА_3 щосуботи з 10:00 до 11:00 год. у присутності матері дитини - ОСОБА_11 . У цих висновках зазначено, що мати дитини категорично заперечувала проти спілкування дитини з дідусем та бабусею (т.1 а.с. 21-22).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

За даних обставин, суд правильно не погодився із наданими висновками органу опіки та піклування, оскільки вони несуть виключно інформативний характер та мають рекомендаційний характер. Крім того, вказані висновки було виготовлено та складено, коли дитині було 2 роки, а на час постановлення рішення дитині виповнилося повних 8 років, у зв`язку із чим такі висновки не відповідають поточним потребам дитини.

При ухваленні рішення судом першої інстанції також враховано, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходив із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивачів у вихованні онука, що не суперечить його інтересам та з урахуванням його бажання. При цьому, судом наголошено, що законодавством передбачено право бабусі та дідуся на участь у вихованні онука.

Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, обґрунтовано зазначив, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та його виховання.

Вимоги позивачів про їх участь у вихованні та спілкуванні з онуком вірно визнані судом обґрунтованими, проте, бажаний ними спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини.

Визначаючи часи спілкування бабусі та дідуся із онуком без участі матері, судом першої інстанції також враховано відсутність доказів негативного впливу бабусі на них та визнано, що присутність обох сторін під час зустрічей позивачів із онуком не сприятиме його перебуванню у цей час у спокійному та стійкому середовищі, може негативно впливати на його психоемоційний стан, з огляду на стосунки, які склались між сторонами.

Крім того, в ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин того, що спілкування позивачів з онуком буде перешкоджати нормальному його розвитку, у зв`язку з чим спілкування позивачів із онуком буде сприяти його повноцінному вихованню, його розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як батьків, так і бабусі з дідусем, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Надаючи оцінку запропонованому позивачами графіку, суд правильно зазначив, що з урахуванням віку онука, стану його здоров`я та інтересів, відсутності протиправних дій бабусі та дідуся стосовно їх онука, бажання бачитися, піклуватися про нього та виховувати його, - вірним буде визначити порядок участі бабусі та дідуся у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку, відпочинку та стану його здоров`я у наступному порядку: перша та четверта субота кожного місяця з 15:00 до 18:00 год. з урахуванням графіка дитини, з можливістю супроводження онука на заняття, які заплановані та той день та час у присутності матері; спілкування дідуся та бабусі з онуком мобільним/інтернет зв`язком у вільний від занять час три рази на тиждень (понеділок, четверг, неділя).

Відмовляючи позивачам у задоволенні інших вимог в частині бажаного графіку спілкування та вихованні дитини, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що встановлення такого способу участі у спілкуванні з онуком, з огляду на його вік, характер відносин між сторонами, усталений режим дня та відпочинку дитини, є недоцільним, не буде відповідати інтересам малолітньої дитини та порушить збалансованість участі матері в його вихованні.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що, встановивши саме такий графік побачень дитини із бабусею та дідусем, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки визначений судом спосіб участі бабусі та дідуся у вихованні онуків та спілкуванні з ними у повній мірі відповідає інтересам як бабусі та дідуся, так і онука, а також є достатнім для забезпечення участі бабусі та дідуся у процесі виховання онука.

Окремо судом звернуто увагу сторін на те, що матері дитини та бабусі з дідусем необхідно налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування бабусі та дідуся із онуком та участь у його вихованні, бажання позивачів брати участь у вихованні та спілкуванні з онуком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та вихованні онука, однак, за визначеним судом графіком із дотриманням інтересів дитини та, враховуючи його бажання на зустрічі, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягали частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Крім того, при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Крім того, Верховним Судом у постановах від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц вказано, що витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

У матеріалах справи наявна копія договору про надання правничої допомоги № 220722, укладеного 22.07.2022 року між адвокатом Бірюковим А.М. та ОСОБА_2. а також додаток до договору про надання правничої допомоги №220722 із визначенням гонорару адвоката у розмірі 18000 грн. а також довідка від 22.07.2022 року, відповідно до якої 22.07.2022 року ОСОБА_2 сплатив 18000 грн. за надання правничої допомоги адвокату Бірюкову А.М., які підлягають стягненню з відповідача.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у вказану суму правничої допомоги у розмірі 18000 грн. включена також вартість наданої ОСОБА_3 правової допомоги, щодо надання якої позивачами не надано жодного доказу, оскільки на підтвердження вказаного апелянтом не надано жодного доказу, такі висновки є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається із наданих ОСОБА_2 доказів, правнича допомога надавалась адвокатом лише йому, і її вартість становить 18000 грн.

Також в матеріалах справи міститься копія договору №035/09-08-2022 від 09.08.2022 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Пролігалс» та ОСОБА_1 про надання правничої (правової допомоги) та квитанція про сплату нею 15000 грн. за надані послуги з правничої допомоги.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, в порядку ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 18000 грн. на користь ОСОБА_2 , а з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн., оскільки стороною відповідача надано суду достатні докази, які підтверджують фактичне отримання правової допомоги від адвоката, та їх фактичну оплату відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам заперечень на позовну заяву, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 04 січня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе