печерський районний суд міста києва
Справа № 2-471/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар Габрись О.М.,

учасники справи:

стягувач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»

боржник: ОСОБА_1

заінтересована особа 1: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Уманець Наталія Олегівна

заінтересована особа 2: Державне підприємство «Сетам»

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Наталії Олегівни щодо примусової реалізації квартири, у якій зареєстровані малолітні діти, без згоди органів опіки та піклування, без одночасного надання іншого житла та зобов`язання вчинити дії у виконавчому провадженні ВП № 62898292,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року боржник ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О., у якій просила суд:

- визнати дії приватного виконавця Уманець Н.О., направлені на примусову реалізацію квартири, у якій зареєстровані малолітні діти, без відповідної згоди органів опіки та піклування всупереч ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2023 року;

- визнати дії приватного виконавця Уманець Н.О., направлені на примусову реалізації квартири без одночасного надання боржнику іншого житла, протиправними, тобто в порушення ст. 190 ЖК Української РСР, всупереч ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2023 року;

- заборонити приватному виконавцю Уманець Н.О. вчиняти будь-які дії в порядку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2012 у справі № 2-471/12, направлені на реалізацію іпотечної квартири АДРЕСА_1 , без згоди органів опіки та піклування;

- заборонити приватному виконавцю Уманець Н.О. вчиняти будь-які в порядку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2012 у справі № 2-471/12, направлені на реалізації іпотечної квартири АДРЕСА_1 без надання альтернативного рівноцінного житла боржнику (іпотекодавцю) відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР.

Скарга мотивована тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2012 у справі № 2-471/12 задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 95 від 29.05.2007 року, в сумі 13 412 856, 36 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу предмета іпотеки визначеного суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

27.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. розглянуто заяву представника стягувача (ПАТ АБ «Укргазбанк») про примусове виконання рішення суду та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62898292 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 95 від 29.05.2007 року, в сумі 13 412 856, 36 грн., а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить боржнику на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеного суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Зобов`язано боржника протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно. Стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків суми (1 341 285,63 грн.).

Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у справі № 2-471/12 приватному виконавцю надано дозвіл на примусове входження до квартири АДРЕСА_1 , з метою проведення опису та арешту.

31.03.2021 року приватним виконавцем Уманець Н.О. винесено постанову про залучення працівників Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві у кількості 3 осіб для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту приватного виконавця та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які були проведені за адресою: 14.04.2021 о 11:00 за адресою - АДРЕСА_2 .

14.04.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт квартири за адресою : АДРЕСА_2 .

Водночас, незважаючи на наявність у приватного виконавця Уманець Н.О. судового рішення, яке надавало йому дозвіл на примусове проникнення до житла, заявник ОСОБА_1 вважала дії приватного виконавця Уманець Н.О. щодо продовження виконання рішення суду такими, що суперечать ст. 109 ЖК Української РСР, а також за відсутності згоди органу опіки та піклування на реалізацію квартири, у якій зареєстровані малолітні діти - незаконними та протиправними. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із скаргою на дії приватного виконавця Уманець Н.О.

27.01.2023 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Новака Р.В. у справі № 2-471/12 визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О., направлені на примусову реалізацію квартири, у якій зареєстровані малолітні діти, без відповідної згоди органів опіки та піклування; визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. в межах виконавчого провадження № 62898292 щодо призначення оцінки квартири боржника, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. від 31.03.2021 про залучення працівників Печерського управління поліції у м. Києві у кількості трьох осіб для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту приватного виконавця та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій; скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. від 14.04.2021 про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Незважаючи на викладене, 22.03.2023 року заявник отримала повідомлення від ДП «СЕТАМ» про призначення торгів щодо іпотечної квартири на 14.04.2023 за ціною 8 473 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що дії приватного виконавця Уманець Н.О., метою яких є примусова реалізація єдиного житла іпотекодавця, а також зареєстрованих там малолітніх дітей, за відсутності згоди органів опіки та піклування, а також за відсутності будь-яких пропозицій щодо одночасного надання заявнику іншого альтернативного рівноцінного житла, є прямим порушенням її житлових прав, ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 129 Конституції України, оскільки такі дії суперечать ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2023 у справі № 2-471/12, у зв`язку із чим заявник звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця.

17.04.2023 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. надійшов відзив на скаргу ОСОБА_1 (а.с. 37-48), відповідно до якого доводи заявника є такими, що не відповідають обставинам справи, матеріалам виконавчого провадження, а саме по собі подання такої скарги спрямоване на затягування виконання рішення суду. Зазначила, що навіть за наявності постанови Київського апеляційного суду у справі № 2-471/12, яким приватному виконавцю надано дозвіл на примусове входження до квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , грубо порушуючи норми чинного законодавства, доступу до відповідної квартири, ані приватному виконавцю, ані працівникам поліції - не надала. Так, на ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, покладено обов`язок совісної процесуальної поведінки, однак в порушення приписів ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» вона не допустила приватного виконавця до належного їй нерухомого майна для проведення виконавчих дій. У зв`язку з чим, 14.04.2021 року приватним виконавцем складено постанову про опис та арешт квартири АДРЕСА_1 , за технічною документацією, а відповідна постанова відсканована в Автоматизовану систему виконавчого провадження.

Щодо реєстрації у вказаній квартирі неповнолітніх дітей приватний виконавець зазначила наступне. Згідно з листом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 105/01-4858/1 від 01.09.2020 року боржник зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а також в квартирі зареєстровані неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з цим, зазначені неповнолітні діти не є дітьми першої лінії. Згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, матір`ю дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має у приватній власності окремий садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.02.2023 року приватному виконавцю надано дозвіл на реалізацію квартири, право на користування якою мають неповнолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , відповідно до виконавчого листа № 2-471/12, виданого 17.02.2014 року Печерським районним судом м. Києва.

Також вказала, що оцінка нерухомого майна здійснена на підставі звіту ТОВ «СПЕЦЮСТ», що надійшов до виконавця 15.03.2023 року, відповідно до якого вартість нерухомого майна становить 8 473 000 грн., що в той же день направлений сторонам виконавчого провадження поштовою кореспонденцією, для ознайомлення.

На даний час ухвала судді Печерського районного суду м. Києва Новака Р.В. від 27.01.2023 року оскаржена приватним виконавцем до Київського апеляційного суду.

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 у судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Семенченко Р.О. у судовому засіданні заперечив щодо вимог скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Представник приватного виконавця Уманець Н.О. - Урбан Д.Д. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення скарги, посилаючись на доводи, наведені у відзиві.

Заслухавши думку учасників виконавчого провадження, дослідивши матеріали справи та копії матеріалів виконавчого провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс»).

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до п. 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно з частиною першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 та від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна) у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 30 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5). Це кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.

Вимога про отримання дозволу виконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить малолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від можливого порушення.

Захист відповідних прав дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування.

На відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження.

Такі правові висновки містяться у пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19.

У постановах від 03 травня 2022 року в справі № 723/1021/19, від 02 жовтня 2019 року в справі № 335/4107/15 Верховний Суд дійшов аналогічних висновків, зазначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житла, право користування яким належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

При цьому суд враховує, що неповнолітній ОСОБА_2 був зареєстрований у квартирі 27.12.2014 року, а ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказане свідчить, що діти були зареєстровані у квартирі після передання її в іпотеку та після ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, зазначені діти є онуками боржника. А у матері дітей є власне житло.

Практика Верховного Суду визначає, що чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном залежно від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

При цьому, згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, матір`ю дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має у приватній власності окремий садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Ці обставини вказують на недобросовісність дій ОСОБА_1 , реєстрацію місця проживання дітей ОСОБА_6 саме з метою перешкоджання виконанню рішення суду.

Таким чином, вимоги заявника в частині визнання дій приватного виконавця Уманець Н.О., направлених на примусову реалізацію квартири, у якій зареєстровані малолітні діти, без відповідної згоди органів опіки та піклування, всупереч ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2023 року та встановлення заборони приватному виконавцю Уманець Н.О. на вчинення будь-яких дій в порядку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2012 у справі № 2-471/12, направлені на реалізацію іпотечної квартири АДРЕСА_1 , без згоди органів опіки та піклування не відповідають положенням чинного законодавства, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів скарги в іншій частині, то такі вимоги також не можуть бути задоволені судом, оскільки були досліджені під час касаційного перегляду ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року, за результатами розгляду якого приватному виконавцю Уманець Н.О. надано дозвіл на реалізацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , відповідно до виконавчого листа № 2-471/12, виданого 17.02.2014 року Печерським районним судом м. Києва.

При цьому, суд відхиляє доводи заявника щодо протиправності дій приватного виконавця, здійснених всупереч ухвалі судді Печерського районного суду м. Києва Новака Р.В. від 27.01.2023 року, оскільки на час розгляду скарги, вказана ухвала суду не набрала законної сили та оскаржується в апеляційній інстанції.

З урахуванням зазначеного правові підстави для задоволення боржника на дії приватного виконавця щодо примусової реалізації квартири, у якій зареєстровані малолітні діти, без згоди органів опіки та піклування, без одночасного надання іншого житла та зобов`язання вчинити дії у виконавчому провадженні ВП № 62898292 - відсутні, а тому, скарга задоволенню не підлягає у повному обсязі.

Керуючись ст. 447-453 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Наталії Олегівни щодо примусової реалізації квартири, у якій зареєстровані малолітні діти, без згоди органів опіки та піклування, без одночасного надання іншого житла та зобов`язання вчинити дії у виконавчому провадженні ВП № 62898292 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В.Батрин