Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2919/22 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т.Б.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Зінчук Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №274/2919/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б. у м.Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ). Просила: визнати незаконним і скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 23 травня 2022 року №87 про звільнення її з роботи; поновити її на роботі на посаді головного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 із 23 травня 2022 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 травня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 13 квітня 2021 року переведена з посади бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 на постійну роботу на посаду головного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 . На підставі Указу Президента України «Про ведення воєнного стану» від 24 лютого 2022 року №64/2022 її 27 лютого 2022 року призвано до лав Збройних Сил України та з 28 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення та призначено бухгалтером (2 категорії) фінансово-економічної служби, ВОС-900053А, ШПК - «старший солдат», до НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » командування сил територіальної оборони ЗСУ. У зв`язку з цим, 28 лютого 2022 року вона подала командиру в/ НОМЕР_4 заяву про увільнення її від виконання обов`язків головного бухгалтера фінансово-економічної служби з 28 лютого 2022 року, у зв`язку із призовом на військову службу за контрактом та просила зберегти за нею місце роботи і середній заробіток. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 лютого 2022 року №34, із 27 лютого 2022 року її було увільнено від виконання службових обов`язків на посаді головного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , із збереженням за нею основного місця роботи та наказано нараховувати і виплачувати їй середній заробіток, як працівнику прийнятому на військову службу під час дії воєнного стану, на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, в межах фонду та фінансування на виплату заробітної плати. Проте, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 травня 2022 року №87, її, як працівника ЗСУ, з 23 травня 2022 року звільнено з роботи, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у зв`язку із укомплектуванням посади начальника фінансово-економічної служби військовослужбовцем з числа осіб офіцерського складу. Вищевказаний наказ отримала 02 червня 2022 року. Вважає звільнення незаконним, оскільки законодавством України їй гарантувалося збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку на строк до закінчення воєнного стану або до дня фактичного звільнення зі Збройних Сил України.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2023 року позов задоволений частково. Визнаний незаконним та скасований наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 травня 2022 року №87 про звільнення ОСОБА_1 з 23 травня 2022 року за п.2 ст.36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 із 23 травня 2022 року. Стягнуто з в/ НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2022 року по 18 липня 2022 року в сумі 26 769,60 грн (без урахування податків та інших обов`язкових платежів). У задоволенні решти позову відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначення ОСОБА_1 на посаду головного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 відбувалося відповідно до наказу Міністра Оборони України від 29 травня 2017 року №292 «Про заміщення в мирний час окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами», а також указано умову перебування на посаді «до укомплектування посади начальника фінансово-економічної служби військовослужбовцем». У подальшому наказом від 16 березня 2022 року №53 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , який прибув до Бердичівського територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження військової служби по мобілізації, призначено на вакантну посаду начальника фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 . Відповідно до штату в/ч НОМЕР_1 посада «начальника фінансово-економічної служби» має штатно-посадову категорію (ШПК) «капітан», а отже належить до військових посад. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23 травня 2022 року №87 позивач звільнена на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку з укомплектуванням посади начальника фінансово-економічної служби військовослужбовцем з числа офіцерського складу. Також відсутні підтверджуючі документи, що позивач відноситься до категорії осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Навіть, якщо державний службовець або працівник виявить бажання щодо захисту Батьківщини в якості військовослужбовця, призову його на військову служби має передувати звільнення з державної служби або з посади працівника. Наполягає на тому, що поновлення позивача на роботі (на військовій посаді), що заміщалася нею до призначення військовослужбовця та збереження за позивачем посади, а також середнього заробітку суперечить чинного законодавству України, оскільки наразі в Україні діє воєнний стан та посади військовослужбовців займають виключно військовослужбовці. У постановах від 17 лютого 2015 року в справі №21-8а15, від 17 жовтня 2019 року в справі №420/5192/18 Верховний Суд висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі. У даному випадку відсутній механізм поновлення за рішенням суду на посаді цивільного працівника, який тимчасово займав посаду військовослужбовця (за військово-обліковою спеціальністю) у мирний час. При ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував, що у зв`язку з мобілізацією позивач проходить військову службу в іншому структурному підрозділі Збройних Сил України, а тому поновлення на посаді головного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 неможливе. Також позивач була призначена на посаду головного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 до моменту призначення на неї військовослужбовця. Судова практика, яку застосував суд першої інстанції, існувала до моменту введення в країні воєнного стану, а тому не може бути застосована до спірних правовідносин.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача або її представника - адвоката Семенюк Т.М. не надходило (а.с.14). Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач та її представник - адвокат Семенюк Т.М. у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судовими повістками належним чином завчасно (а.с.174). Відповідно до частини п`ятої ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Про причини неявки не повідомили. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Окрім того, явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 лютого 2021 року №32 ОСОБА_1 була прийнята на посаду бухгалтера фінансово-економічної служби, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 квітня 2021 року №72 позивач із 13 квітня 2021 року переведена на постійну роботу головного бухгалтера фінансово-економічної служби (відповідно до додатку до наказу Міністра Оборони України від 29 травня 2017 року №292 «Про заміщення в мирний час окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами»), до укомплектування посади начальника фінансово-економічної служби військовослужбовцем (а.с.79).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_1 перебувала з в/ч НОМЕР_1 у трудових відносинах (а.с.45).

На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 ОСОБА_1 призвана 27 лютого 2022 року до лав Збройних Сил України, а наказом командира НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони (по стройовій частині) від 28 лютого 2022 року №4 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом позивач із 28 лютого 2022 року зарахована до списків особового складу на всі види забезпечення та вважається призначеною до НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оброни НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної Оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » командування сил територіальної оборони Збройних Сил України: управління: солдата ОСОБА_1 , призвану Бердичівським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Житомирської області, бухгалтером (2 категорії) фінансово-економічної служби, ВОС-900053А, ШПК «старший солдат» (а.с.109).

28 лютого 2022 року позивач подала командиру в/ч НОМЕР_1 заяву про увільнення її від виконання обов?язків головного бухгалтера фінансово-економічної служби у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом, із збереженням за нею місця роботи, посади та середнього заробітку (а.с.108).

Під видами військової служби частина шоста ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» розуміє: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 лютого 2022 року №34 ОСОБА_1 увільнена від виконання обов`язків головного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 з 27 лютого 2022 року у зв`язку з призовом на військову службу під час воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із збереженням основного місця роботи відповідно до ст.119 КЗПП України (а.с.110). Одночасно у наказі прописано про нарахування та виплату позивачу середнього заробітку, як працівнику, прийнятому на військову службу під час дії воєнного стану, на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, в межах фонду та фінансування на виплату заробітної плати.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 березня 2022 року №53 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , який прибув із Бердичівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження військової служби по мобілізації, на вакантну посаду начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , на час дії військового стану або до оголошення демобілізації, визнано вважати таким, що з 16 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою, шпк «капітан», ВОС-3101013 (а.с.80).

У зв`язку з вищевикладеним наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 травня 2022 року №87 ОСОБА_1 , головного бухгалтера фінансово-економічної служби, відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України звільнено з 23 травня 2022 року в зв`язку з укомплектуванням посади начальника фінансово-економічної служби військовослужбовцем з числа осіб офіцерського складу (а.с.77).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У пункті 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Так, у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року в справі №6-254цс17 виснувано, що «відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством. Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року в справі №703/2695/19 зазначено, що «Відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України). Верховний Суд зазначає, що укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим».

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року в справі №591/5815/18 зроблений висновок, що «підстави припинення трудового договору встановлено ст.36 КЗпП України. Відповідно до п.2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам ст.23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п.2 частиною першою статті 36 КЗпП України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі №686/4970/21 звернуто увагу на те, що: «у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі №591/5815/18 міститься висновок про те, що «звільнення на підставі п.2 частини першої ст.36 КЗпП України за закінченням строку дії трудового договору не вважається звільненням з ініціативи роботодавця».

У апеляційній скарзі відповідач посилається на положення частин четвертої та п`ятої ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якими окремі військові посади в мирний час можуть заміщатися (на умовах строкового трудового договору) цивільними особами в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Порядок заміщення військових посад цивільними особами в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України встановлюється їх керівниками. Військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.

Одночасно із цим, норми частини другої ст.39 цього ж Закону передбачають гарантії громадянам України, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, що виписані, зокрема у частині третій ст.119 КЗпП України.

У свою чергу частина третя ст.119 КЗпП України на час виникнення спірних правовідносин діяла у наступній редакції, за якою за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числі резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Початком проходження військової служби, окрема, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації (п.2 частини першої ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина третя 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Отже, чинне законодавство не передбачає можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу, за жодних обставин.

Припинення трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору з працівниками, призваними на військову службу, можливо лише після закінчення проходження військової служби. Для цього роботодавець має в день закінчення строку трудового договору видати відповідний наказ та вжити заходів щодо ознайомлення працівника з цим наказом.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що з часу призову позивача на військову службу та зарахування її до списків особового складу НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оброни НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто з 28 лютого 2022 року на останню поширюються гарантії, передбачені нормою частини третьої ст.119 КЗпП України, за якими до закінчення воєнного стану або до дня закінчення проходження ОСОБА_1 військової служби за нею зберігається місце роботи та посада головного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 . У зв`язку з дією гарантій ОСОБА_1 не може бути звільнена за п.2 частини першої ст.36 КЗпП України за жодних підстав, у тому числі у зв`язку з укомплектування посади начальника фінансово-економічної служби військовослужбовцем з числа осіб офіцерського складу, враховуючи також, що укомплектування посади відбулося 16 березня 2022 року, тобто після призову позивача на військову службу та зарахування її до списків особового складу НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оброни НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної Оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » командування сил територіальної оборони Збройних Сил України та увільнення її від виконання обов`язків головного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 . За таких обставин, до закінчення проходження ОСОБА_1 військової служби, тобто до дня виключення її зі списків особового складу військовослужбовців НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оброни НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона не може бути звільнена з посади головного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 . Отже, наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 травня 2022 року №87 про звільнення позивача з роботи за п.2 частини першої ст.36 КЗпП України не ґрунтується на положеннях закону та є незаконним, а саме звільнення - передчасним.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та додаткового правового обґрунтування не потребують.

Разом із тим, поновивши позивача на роботі з 23 травня 2022 року, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що день звільнення вважається останнім днем роботи. Оскільки ОСОБА_1 наказом від 23 травня 2022 року №87 звільнена з роботи з 23 травня 2022 року, то останню належить поновити на посаді головного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 із наступного дня, тобто з 24 травня 2022 року. Відповідно до ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції в частині дати поновлення позивача на роботі з 23 травня 2022 року на 24 травня 2022 року.

Суд першої інстанції правильно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі ст.235 КЗпП України за період із 24 травня 2022 року по 18 липня 2022 року, врахувавши зміни, які відбулися у законодавстві. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, у частині третій ст.119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середні заробіток» замінені словами «зберігається місце роботи і посада».

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним наказу від 23 травня 2022 року №87, поновлення позивача на роботі, за виключенням дати поновлення, а також стягнення середнього заробітку за період із 24 травня 2022 року по 18 липня 2022 року залишає без змін, оскільки в цій частині суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги рішення суду першої інстанції у цій частині не змінюють.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2023 року в частині дати поновлення змінити з «23.05.2022» на «24.05.2022».

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 21 липня 2023 року.