ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 січня 2022 року у справі за позовом КП «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року КП "Харківводоканал" звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у якому просив стягнути з відповідачів на користь КП "Харківводоканал" заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 49619,25 грн. та судові витрати.

В обґрунтуванні своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2011 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 49619,25 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2011 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 18335,68 грн., інфляційні витрати у розмірі 2826,15 грн., 3% річних у розмірі 971,21 грн.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечували, зазначивши , що вони не зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , вказані обставини висловили у відзиві наданому до суду 18 травня 2020 року. Також просили суд стягнути на їхню користь з позивача витрати за надану правничу допомогу пов`язані із розглядом справи №638/18441/19 .

У червні 2020 року до суду представником позивача була надана заява про зменшення розміру в частині раніше заявлених позовних вимог, та про збільшення розміру в частині нового періоду в якій позивач просить стягнути солідарно заборгованість з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь КП «Харківводоканал»: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2011 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 27486,21 грн. за період з 01 листопада 2019 по 31.05.2020 у розмірі 2295,30 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 7806,68 грн., за період з 01 листопада 2019 року по 31 травня 2020 року у розмірі 2199,72 грн., інфляційні витрати у розмірі 3825,08 грн., 3% річних у розмірі 1333,73 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 січня 2022 року позовні вимоги Комунального підприємства "Харківводоканал" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал», заборгованість за послуги з централізованого водопостачання у розмірі 13056,63 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення у розмірі 10006,40 грн., інфляційні витрати у розмірі 2475 грн., 3% річних у розмірі 872,84 грн. а всього у сумі 26410 (двадцять шість тисяч чотириста десять) грн. 87 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що судом при ухваленні рішення не дотримано норм матеріального та процесуального права, а також не в повній мірі досліджено докази по справі.

Апелянт вказує, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням а саме квартирою АДРЕСА_2 . Рішення набрало законної сили 05 червня 2021 року. ОСОБА_1 зазначає, що вказаним рішенням підтверджується факт її тривалого не проживання за адресою : АДРЕСА_3 , у зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості.

Також скаржник зазначає, що районним судом не взято до уваги зазначене рішення , та не надано належної оцінки відповідним обставинам.

Крім того , ОСОБА_1 оскаржує рішення районного суду в частині відмови у стягненні на її користь та на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_4 судових витрат на правничу допомогу. Скарга в цій частині мотивована тим, що судові витрати на правничу допомогу підлягають компенсації не залежно від того чи була оплачена така послуга чи ще підлягає оплаті. Відповідачами надано всі необхідні докази , що свідчать про наявність витрат на надання правничої допомоги, у зв`язку із чим не було підстав для відмови у компенсації таких витрат.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 січня 2022 року в частині солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача КП «Харківводоканал» заборгованості зі сплати комунальних послуг в загальній сумі 26 410 грн. 87 коп. та судового збору в сумі 1196 грн. 59 коп. і ухвалити у відповідній частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні.

Також апелянт просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 січня 2022 року , в частині відмови у розподілі судових витрат, та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення , яким стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на оплату правничої допомоги у сумі 3 976 грн. 30 коп ( пропорційно розміру залишених без задоволення в суді першої інстанції позовних вимог 46,78%)

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Дослідивши матеріали справи встановлено , що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП "Харківводоканал" за вказаною адресою.

Суд першої інстанції мотивуючи своє рішення посилався на те, що позивачем доведено наявність заборгованості , та з урахуванням застосування строків позовної давності з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року .

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам судове рішення першої інстанції відповідає з таких підстав.

Згідно ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Судовим розглядом встановлено , що у зв`язку із неналежним виконанням своїх обов`язків відповідачами щодо оплати за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані КП «Харківводоканал» послуги.

Відповідно до ст.13,14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (діяв до 01.05.2019 року) що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з вимогами абз. 1 ч. 1ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором . Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (абз. 2 ч. 1ст. 9 Закону №2189-VIII).

Основним аргументом апелянта є те, що ОСОБА_1 рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 квітня 2021 року визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 . Рішення набрало законної сили 05 червня 2021 року.

Крім цього скаржник зазначає, що районним судом при винесенні рішення щодо стягнення з неї заборгованості за надані комунальні послуги не надано належної оцінки вищевказаному рішенню.

Та з урахуванням тих обставин , що ОСОБА_1 тривалий час не проживала у квартирі АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим з останньої не може бути солідарно стягнуто на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані комунальні послуги.

Досліджуючи вказаний доказ , апеляційний суд зазначає , що із застосуванням строків позовної давності до вимог КП «Харківводоканал» за заявою відповідачів, судом першої інстанції правильно визначено період за який підлягає стягненню заборгованість , а саме з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року та 01 листопада 2019 по 31 травня 2020 року.

Рішення про визнання ОСОБА_1 такою що втратила право користування житловим приміщенням ухвалено Дзержинським районним судом міста Харкова 29 квітня 2021 року , а заборгованість нарахована по 31 травня 2020 року. Відтак , суд не вбачає підстав для скасування рішення у відповідній частині судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані комунальні послуги , адже заборгованість розрахована за період у який ОСОБА_1 була користувачем квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_1 не зверталась з заявою до позивача про припинення надання комунальних послуг у зв`язку з припиненням проживання за вказаною адресою, відповідно до вимог «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води» від 21.07.2005 року № 630. Інших доказів про факт не проживання відповідачів у вищевказаній квартирі, також позивачу під час надання послуг та нарахування коштів за їх використання надано не було.

Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

А отже, апелянтом не доведено підстав, а судом не встановлено обставин для скасування рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 січня 2022 року в частині солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача КП «Харківводоканал» заборгованості зі сплати комунальних послуг в загальній сумі 26 410 грн. 87 коп. та судового збору в сумі 1196 грн. 59 коп.

Щодо відмови районним судом у стягненні витрат на правничу допомогу з КП «Харківводоканал» на користь відповідачів , колегія суддів вважає слідуюче.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

На підтвердження витрат на правничу допомогу до суду надано: копію договору №01-2/53/КАУ про надання професійної правничої допомоги від 05 травня 2020 року що укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та Адвокатським об`єднанням «КОЛЕГІЯ АДВОКАТІВ УКРАЇНИ»(а.с.104-107) ; Завдання №1 від 05 травня 2020 року до Договору №01-2/53/КАУ від 05 травня 2020 року про надання правової допомоги (а.с.108) ; Звіт(Акт) №1 виконаних робіт та наданих послуг від 13 травня 2020 року за Договором №01-2/53/КАУ про надання професійної правничої допомоги від 05 травня 2020 року, згідно якого об`єднанням надано послуги на 8500 грн(а.с.109).; Розрахунковий чек №52 від 13 травня 2020 року (а.с.110).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачами не доведено належними доказами сплату відповідних коштів об`єднанню за надання правничої допомоги , адже розрахунковий чек містить лише ім`я ОСОБА_1 , як особи що передала кошти , та не містить жодних відомостей щодо договору про надання правничої допомоги .

Згідно зі ст.4 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» , адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) . Адвокатське об`єднання є юридичною особою , створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників) , і діє на підставі статуту (ст. 15 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Адвокатське об`єднання має самостійний баланс , може відкривати рахунки в банках , мати печатку , штам та бланки із своїм найменуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1102 ЦК України розрахунковим чеком (чеком) є документ, що містить нічим не обумовлене письмове розпорядження власника рахунку (чекодавця) банку переказати вказану у чеку грошову суму одержувачеві (чекодержателю).

У матеріалах справи відсутні квитанції з банку , що підтверджували б оплату послуг за надання правничої допомоги та зарахування цих коштів саме від відповідачів на рахунок Адвокатського об`єднання «Колегія адвокатів України», у зв`язку із чим , колегія суддів вважає правильним висновок районного суду , щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу з КП «Харківводоканал» на користь відповідачів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову КП «Харківводоканал» та відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про компенсацію витрат на правничу допомогу є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно підстави для розподілу судових витрат згідно положень ст.141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов