КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Українець В.В.
Єдиний унікальний номер справи № 760/7715/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6901/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року позивач звернувся в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_1 ..

Свої вимоги мотивував тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 травня 2012 року.

Від цього шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На прохання відповідачки відвідати родичів, він 29 травня 2013 року надав дозвіл на виїзд сина ОСОБА_3 у супроводі матері до м. Києва у період з 29 травня 2013 року по 10 липня 2013 року.

Разом з тим, у визначений час відповідачка разом з дитиною не повернулась до Німеччини та залишилась проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Він неодноразово наполягав на поверненні дитини до Німеччини, проте відповідачка відмовила йому.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року визначені наступні способи участі батька у вихованні сина ОСОБА_3 : кожного другого тижня місяця в суботу та неділю з 10 години до 13 години виключно в присутності матері за місцем фактичного проживання дитини. Крім того, задоволено зустрічний позов відповідачки про заборону виїзду дитини за кордон України без згоди та супроводу матері.

Відповідачка ухиляється від виконання рішення суду та перешкоджає побаченням та спілкуванню позивача з сином ОСОБА_3.

З червня 2017 року відповідачка перешкоджає йому бачитися і з сином ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що з приводу перешкоджання відповідачкою у спілкуванні з дітьми він неодноразово звертався до правоохоронних органів. На свої звернення він отримував відповіді щодо необхідності звернення до виконавчої служби з приводу виконання рішення суду, і безпосередньо до суду з приводу перешкоджання йому у спілкуванні з молодшою дитиною. На підтвердження даних обставин позивач посилається на протоколи і висновки Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві.

На сьогоднішній день місце проживання сина ОСОБА_4 йому не відомо.

У прохальній частині позову просив:

- зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 та визначити спосіб його участі у спілкуванні з сином , зокрема: систематичні побачення з дитиною без обмежень в часі та просторі, в місцях, які обиратиме батько для таких зустрічей та без присутності матері й інших осіб зі сторони матері.

У лютому 2019 року позивач уточнення до позову(т. 1, а.с. 95-97), де просив:

Визначити наступний спосіб участі у спілкуванні з ОСОБА_4 батька ОСОБА_9 , який проживає окремо від дитини

Побачення щомісяця з 10.00 год кожної третьої суботи до 20.00 год кожної четвертої неділі, за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для таких зустрічей та без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері,

Побачення щорічно в дань народження дитини (ІНФОРМАЦІЯ_2) з 10.00 год до 18.00 год за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для таких зустрічей та без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері ,

Побачення щорічно на свята: Новий Рік, Різдво Христове (25 грудня) Різдво Христове (07 січня), Пасху з 10.00 год до 18.00 год за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для таких зустрічей та без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері,

Спільний відпочинок щорічно не менше 14 календарних днів влітку під час літніх канікул для оздоровлення дитини, за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для такого відпочинку, зокрема на території Федеративної Республіки Німеччини, де проживають бабуся та дідусь дитини по батьківській лінії, без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері,

Спільний відпочинок щорічно не менше 14 календарних днів взимку під час зимових канікул для оздоровлення дитини, за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для такого відпочинку, зокрема на території Федеративної Республіки Німеччини, де проживають бабуся та дідусь дитини по батьківській лінії, без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері,

Спілкування з дитиною кожен другий день ввечері з 18.00 год до 20.00 год особисто засобами телефонного, електронного (зокрема за допомогою мереж «Skype», «Whats App», «Telegram» і т.д.) та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною.

Стягнути з відповідачки судові витрати.

У відзиві на позовну заяву (т. 1, а.с. 113-118) відповідачка зазначила, що коли у них народився син ОСОБА_3 , позивач приїхав до України на наступний день після його народження та через три тижні повернувся до Німеччини. Наступні шість місяців позивач проживав окремо від неї та дитини. У лютому 2013 року вона з сином поїхала до позивача, оскільки останній не хотів сплачувати великі податки в Німеччині, а Вищі Німецькі Органи вважали шлюб не дійсним на території Німеччині, оскільки мати з дитиною весь час проживали в Україні окремо від батька. Під час перебування в Німеччині позивач створював нестерпні умови проживання. Позивач є учасником фашистської організації «Рейхсбюргерів», яка вважається терористичною організацією в Німеччині. Сім`я позивача не цікавила, тому вона з дитиною після трьох місяців перебування у Німеччині повернулась в Україну. У жовтні 2013 року вона завагітніла другою дитиною та ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_4 .

В подальшому , 29 липня 2014 року вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на синів та на її утримання. Рішенням суду її позов було задоволено. Разом з тим, позивач рішення суду не виконує, аліменти на дітей не сплачує. Позивач дітьми не цікавиться, не купує їм необхідні речі, їх здоров`ям не опікується. З червня 2014 року по серпень 2016 року позивач сплачував на ОСОБА_3 від 145 до 200 євро на місяць. ОСОБА_4 він взагалі не вважав своєю дитиною. З вересня 2016 року позивач перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на дітей.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року визначені способи участі позивача у вихованні сина ОСОБА_3 .

Позивач 25 листопада 2015 року звернувся до Служби у справах дітей Солом`янської районної державної адміністрації щодо встановлення регламенту побачень з малолітнім сином ОСОБА_4 , та в той же час він подав до суду позов про виключення його з відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Рішенням Мюнхенського суду від 27 вересня 2017 року за його позовом шлюб між нами розірвано.

З жовтня 2015 року вона виконувала рішення суду щодо визначених способів участі батька у вихованні сина та позивач бачився з дітьми. Проте, останній постійно розказував їм як він ненавидить Україну та все радянське. У січні 2015 року позивач намагався викрасти ОСОБА_3 . Вважає, що у разі задоволення позову позивач буде намагатися вивезти дитину до Німеччини.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 до ухвалення рішення у справі передавати малолітнього ОСОБА_4 на території Солом`янського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на наступний після другої суботи тиждень кожного місяця - у понеділок, середу, п`ятницю з 15.00 до 17.00 годин в присутності психолога Солом`янського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді або фахівця із соціальної роботи.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом:

-встановлення зустрічей з дитиною кожного другого тижня місяця в суботу та неділю з 11 години до 15 години в присутності матері дитини;

-безперешкодного спілкування з дитиною засобами телефонного та електронного засобів зв`язку, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини в період часу з 18 години до 20 години кожного вівторка та четверга.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704, 80 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати, ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. У скарзі зазначала, що зустрічі батька з сином можуть становити загрозу для дитини, через характер батька, його проблеми із алкоголем, і можливістю викрадення дитини.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 29 червня 2023 року,13 липня 2023 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Апелянтка ОСОБА_1 була присутня під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 29 червня 2023 року, в судове засідання 13 липня 2023 року не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи або будь-яких інших заяв до суду не надходило. Позивач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився , про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів вважає ,що неявка осіб, які приймають участь у справі у судове засідання сприяє затягуванню розгляду справи, наслідком чого є порушення розумних строків розгляду справи, визначених ЦПК України, а тому вважати поважними причини неявки, належним чином повідомлених учасників справи, у судове засідання у суду відсутні.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив , що сторони з 03 травня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1, а.с. 17).

Від шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 19).

Рішенням Окружного суду Мюнхена від 27 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (т. 1, а.с. 135-139).

Сторони не заперечували обставини, що вони проживають окремо, а їх діти на даний час проживають з матір`ю.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року стягнуто з позивача на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача щомісяця, починаючи з 29 липня 2014 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (т. 1, а.с. 131-132).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року визначені наступні способи участі батька у вихованні сина ОСОБА_3 : кожного другого тижня місяця в суботу та неділю з 10 години до 13 години виключно в присутності матері за місцем фактичного проживання дитини. Крім того, задоволено зустрічний позов відповідачки про заборону виїзду дитини за кордон України без згоди та супроводу матері. (т. 1, а.с. 20-29).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року відмолено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини - ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 129-130).

Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч. 1 ст. 159 Сімейного Кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Представник позивача зазначив, що відповідачкою створюються позивачу перешкоди в спілкуванні з дитиною, він позбавлений можливості брати участь у вихованні сина, обмежений у побаченнях з ним. Мати перевезла дитину проживати до м. Києва з Німеччини та позивачу невідомо місце перебування сина ОСОБА_4 .

Позивач на підтвердження своїх вимог надав такі письмові докази.

З відповіді Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації Служба у справах дітей від 02 березня 2018 року вбачається, що останній візит, який здійснювався працівниками служби для обстеження умов проживання малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_1 відбувся 19 жовтня 2017 року, однак потрапити до помешкання не вдалось, двері ніхто не відчинив (т. 1, а.с. 30).

Копії відповідей Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві та висновки з приводу повідомлень позивача щодо перешкоджання йому відповідачкою ОСОБА_1 бачитися з дітьми. За результатами проведеної перевірки, поспілкуватися з ОСОБА_1 не представилося можливим, оскільки на неодноразові відвідування її адреси двері квартири ніхто не відчинив. Рекомендовано з приводу виховання та проживання спільної дитини звертатися до суду в порядку цивільного судочинства. (т. 1, а.с. 31-51).

На спростування тверджень позивача, відповідачка зазначила, що позивач дитиною не цікавиться, аліменти не сплачує, ОСОБА_2 взагалі певний час не вважав ОСОБА_4 своєю дитиною. При цьому зазначає, що вона боїться, що позивач під час чергової зустрічі з сином, може вивезти його до Німеччини без її відома.

При вирішенні спору суд першої інстанції керувався як положеннями національного сімейного законодавства, які регулюють питання здійснення батьківських прав, так і відповідними нормами міжнародного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 7 Сімейного Кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Так, відповідно до положень ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувати вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно п.1 ч.2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства", держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Так, в ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголосив що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Відповідно до ст.4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини,її фізичний,духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняється будь-які види експлуатації батькам своєї дитини . Забороняється фізичне покарання дитини батьками,а також застосування інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст.159 Сімейного Кодексу України , якщо той із батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як встановлено з наявних в матеріалах справи і досліджених судом доказів, сторони в добровільному порядку досягти згоди щодо участі батька в спілкуванні і вихованні сина ОСОБА_4 , досягти не можуть.

У певний період часу мати дитини самостійно прийняла рішення про обмеження в спілкуванні батька з дитиною.

У такому випадку обґрунтованим є висновок суду,що вимога позивача про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини ґрунтується на законі.

Позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т. 1, а.с. 95-97) просив суд визначити такий графік побачень з дитиною:

- побачення щомісяця з 10 години 00 хвилин кожної третьої суботи до 20 години 00 хвилин кожної четвертої неділі, за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для таких зустрічей та без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері;

- побачення щорічно в день народження дитини (ІНФОРМАЦІЯ_2) з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для таких зустрічей та без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері;

- побачення щорічно на свята: Новий рік, Різдво Христове (25 грудня), Різдво Христове (07 січня), Пасху з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для таких зустрічей та без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері;

- спільний відпочинок щорічно не менше 14 календарних днів влітку під час літніх канікул для оздоровлення дитини, за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для такого відпочинку, зокрема, на території Німеччини, де проживають бабуся та дідусь дитини по батьківській лінії, без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері;

- спільний відпочинок щорічно не менше 14 календарних днів взимку під час зимових канікул для оздоровлення дитини, за умови попереднього повідомлення матері дитини, в місцях, які обиратиме батько для такого відпочинку, зокрема, на території Німеччини, де проживають бабуся та дідусь дитини по батьківській лінії, без присутності матері та інших сторонніх осіб зі сторони матері;

- спілкування з дитиною кожен другий день ввечері з 18 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин особисто засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною.

Під час здійснення правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача та інтереси дитини. Також судом враховуються висновки органу опіки та піклування.

З наданого суду висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 15 лютого 2019 року № 108-1944 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , а саме - кожного другого тижня місяця в суботу та неділю з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин (т. 1, а.с. 76-77).

Суд вірно зауважив , що зазначений висновок не містить заборони на побачення батька з дитиною. Висновок зроблений відповідним держаним органом з урахуванням інтересів дитини та на підставі вивчення обставин взаємовідносин сторін та їх сина.

Суд встановив , що позивач протягом тривалого часу дитину не бачив та не спілкувався з нею. За цей час дитина віддалилась від батька та не може мати з ним стійкого психоемоційного зв`язку.

У такому випадку, встановлення довірливих стосунків з дитиною має бути поступовим та в присутності близької людини.

За таких обставин, вирішуючи питання про способи участі батька у житті дитини, враховуючи необхідність поступового відновлення їх відносин, суд правильно вважав, що участь позивача у вихованні сина має відбуватись щомісяця кожного другого тижня місяця в суботу та неділю з 11 години до 15 години в присутності матері дитини. Крім того , такий графік є доцільним ,з огляду на раніше прийняте судом рішення щодо участі батька у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3 , буде сприяти повноцінному спілкуванню батька з обома синами одночасно .

Крім того, вірним є висновок і про можливе спілкування батька з дитиною засобами телефонного та електронного засобів зв`язку, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини в період часу з 18 години до 20 години кожного вівторка та четверга.

Позивач має право на участь у вихованні сина і в інший час, проте його відвідування в такому випадку мають відбуватись за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та за її згодою.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі.

А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Суд першої інстанції, з урахуванням того, що відповідачка ОСОБА_1 заперечує проти спілкування батька з дитиною, не погоджується із порядком участі батька у спілкуванні з дитиною, а також враховуючи відсутність жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили що спілкування з батьком перешкоджає нормальному розвитку дитини, та виходячи із найкращих інтересів дитини, віку дитини, стану здоров`я дитини, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

При вирішенні питання щодо встановлення регламенту зустрічей з позивачем, суд враховував ту обставину, що дитина тривалий час знаходиться у розлуці з позивачем та відповідно у дитини відсутня прихильність та емоційний зв`язок довірчі стосунки з батьком.

У той же час, дитина фізично та емоційно прихильна до матері, а тому навіть незначне розлучення дитини з матір`ю не буде сприяти якнайкращим інтересам дитини.

За вказаних вище обставин, зустрічі у визначений судом час позивача з малолітнім сином мають відбуватися нетривалий час, з метою встановлення та налагодження довірчих стосунків та у присутності матері дитини.

Разом з тим, судом встановлено, що батько прагне спілкуватися з сином, а також приймати участь у його вихованні.

Частково задовольняючи позов, суд правильно вважав, і колегія суддів погоджується з таким висновком, що зобов`язання мати усунути перешкоди у користуванні батька з дитиною, та визначення регламенту зустрічі з малолітнім сином ОСОБА_4 не суперечать інтересам дитини, виходячи з його віку, фізичного та морального розвитку та суд вірно визначив спосіб участі батька у вихованні ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які є тотожними запереченням на позовну заяву, не є тим способом захисту про визначення порядку участі батька у спілкуванні із малолітньою дитиною, оскільки захист порушеного права особи за обставинами спору може бути захищено не у будь-який, а у конкретно визначений спосіб.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Перевіряючи рішення суду в межах вимог заявлених у суді першої інстанції, та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_2 постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а вразі проголошення вступної та резолютивної частини с удового рішення з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: