Справа № 345/1367/23
Провадження № 22-ц/4808/852/23
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

серкетаря Мельник О.В.

з участю представників: АТ«Державний ощадний банк України» адвоката Юрчишин О. М.;

ОСОБА_1 адвоката Сидор Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Юрчишин Ольги Михайлівни на рішення Калуського міськрайонного суду від 19 травня 2023 року, ухвалене в складі судді Оушканича В.В. в м. Калуші, повний текст складено 19 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача фінансових послуг, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку та відшкодування незаконно знятих коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача фінансових послуг, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку та відшкодування незаконно знятих коштів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що він є клієнтом банку АТ «Державний ощадний банк України», в якому у нього відкритий картковий рахунок та видана йому кредитна картка з кредитним лімітом 2 500 грн. Однак кредитного договору він не підписував та кредитною карткою не користується. 16.10.2020 року невідомі особи, шляхом шахрайських дій, зняли із вказаного кредитного рахунку грошові кошти в сумі 2467 грн без комісії, о 13.07 год. суму 2400 гр., шляхом переказу коштів на картковий рахунок, о 13.08 год. суму 67.00 грн поповнили мобільний телефон. Кінцевий баланс 2 839,18 грн. В листопаді 2020 року позивач не отримав пенсію в повному розмірі. Представники відділення Пенсійного фонду України в м.Калуші пояснили, що у нього є борг по кредитних коштах, який він добровільно не погашав, а тому банк зняв борг по кредиту з пенсії позивача. Банк без його дозволу і попередження, без рішення суду, самовільно знімав заборгованість по кредитній карточці з його пенсійної картки. Згідно виписки банку з пенсії було стягнуто кошти в сумі 828,14 грн. За його заявою Калуським відділом поліції було порушено кримінальну справу, внесену до ЄРДР за №0000388 від 23.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Просить зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» відновити кошти на його кредитному рахунку - ОСОБА_1 , в якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 16.09.2020 року у сумі 2500 грн та списати нараховані у зв`язку із цим відсотки, пеню, штрафні санкції, суму комісії за перерахунок грошових коштів з картки № НОМЕР_1 , а також стягнути з відповідача незаконно зняті кошти з його пенсійної картки № НОМЕР_2 в рахунок погашення кредиту у розмірі: комісія 140,47 грн, % використання кредитних коштів 445,19 грн, списання коштів для погашення кредиту 242,48 грн, а всього 828,14 грн. Також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1073,60 грн та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19 травня 2023 року позов задоволено частково. Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» відновити кошти на кредитному рахунку ОСОБА_1 , в якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 16.10.2020 року у сумі 2500 грн та списати нараховані у зв`язку із цим відсотки, пеню, штрафні санкції, суму комісії за перерахунок грошових коштів з картки № НОМЕР_1 . Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 незаконно зняті кошти з його пенсійної картки № НОМЕР_2 в рахунок погашення кредиту у розмірі 759,43 грн. Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1051,00 грн та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвокат Юрчишин О. М. подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що щодо самостійного списання Банком коштів на погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк» в сумі 828, 14 грн наступне, то відповідно до п.п. 9 п.6.1. Блоку 6 Заяви про приєднання N98208710/020720 Позивач надав право та доручає АТ «Ощадбанк» здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків клієнта, відкритих в Банку без додаткових розпоряджень Кліента, для погашення будь-яких його грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений укладений з Банком. Відповілно до п. 7.1. Розділу VII ДКБО у разі якщо у Клієнта наявна заборгованість за виконанням грошових зобов`язань перед Банком за цим Договором та/або за іншими договорами, укладеними Клієнтом з Банком, та/або за договорами про надання страхових послуг, то першочергове списання коштів здійснюється за виконанням грошових зобов`язань за цим Договором. У випадку виникнення прострочених зобов`язань Клієнта перед Банком за декількома Кредитними договорами одночасно, Сторони погодили, що Банк, користуючись правом договірного списання, передбаченого цим пунктом Договору, самостійно спрямовує грошові кошти в рахунок погашення грошових зобов`язань Клієнта за будь-яким із Кредитних договорів на власний розсуд. Банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів на підставі цього Договору в погашення кредитної заборгованості за споживчими кредитами Клієнта (в тому числі забезпечених іпотекою, заставою рухомого майна) незалежно від умов, які можуть бути визначені в укладених з Клієнтом договорах про отримання таких споживчих кредитів. До моменту належного звернення клієнта щодо зупинення видаткових операцій в банка відсутні підстави для обмеження в користуванні банківськими послугами. ОСОБА_1 , а не Банк не забезпечив належний захист своїх персональних даних, а також сприяв їх розголошенню, вищезазначені норми підлягають до застосуванню до спірних правовідносин, що безпідставно не враховано судом.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвокат Юрчишин О. М. доводи апеляційної скарги підтримала, просить задовольнити подану нею скаргу.

Представник ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, яку беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з виписки по картковому рахунку позивача № НОМЕР_3 вбачається, що з пенсійної картки позивача № НОМЕР_2 були зняті кошти в рахунок погашення кредиту, який виник внаслідок несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку позивача, а саме 71,76 грн. комісії, відсотки за використання кредитних коштів у розмірі 445,19 грн, списання коштів для погашення кредиту в розмірі 242,48 грн, а всього знято 759,43 грн. Оскільки кредитна заборгованість виникла не з вини позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути незаконно зняті кошти з його пенсійної картки № НОМЕР_2 в рахунок погашення кредиту у розмірі 759,43 грн. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки заявлена до стягнення сума в розмірі 828,14 грн не підтверджена належними доказами.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_1 є користувачем послуг, наданих АТ «Ощадбанк», на його ім`я банком видано карту для виплат грошових коштів № НОМЕР_2 та кредитну карту № НОМЕР_1 (а.с. 10).

З карткового рахунку позивача (платіжна картка № НОМЕР_4 ) відбулося списання грошових коштів:

- 06.10.2020 року о 13:07:41 на суму 2400,00 грн (без урахування комісії), шляхом переказу коштів з використанням системи ДБО «Ощад 24/7» на картковий рахунок, відкритий в АТ «Державний ощадний банк України» (картка № НОМЕР_5 );

- 06.10.2020 року о 13:08:13 на суму 65,00 грн (без урахування комісії), шляхом поповнення мобільного номеру телефону НОМЕР_6 , з використанням системи ДБО «Ощад 24/7» (а.с.21).

На заяву ОСОБА_1 від 10 листопада 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» 16 листопада 2020 року повідомив позивача, що зняття 06.10.2020 року по платіжній картці № НОМЕР_4 стало можливим у зв`язку з порушенням розділу ІХ договору комплексного обслуговування фізичних осіб згідно якого, клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про логін, пароль, картковий пароль, а також ПІН, CVV2/CVC2, строк дії, номер карти тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання логіна, пароля, карткового пароля несе виключно клієнт. Також рекомендовано продовжити співпрацю з правоохоронними органами для прийняття рішення відповідно чинного законодавства (а.с.18).

За даним фактом зняття коштів невідомими особами позивач ОСОБА_1 10.11.2020 року звернувся до Калуського відділу поліції. По факту звернення ОСОБА_1 з приводу того, що 06.10.2020 року з його банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 невідома особа вчинила крадіжку грошових коштів, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000388 від 23.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с. 23).

У ході проведення досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження не встановлено осіб, причетних до проведення банківських операцій по рахунках позивача.

Предметом спору в даній справі є зняття з належного позивачу рахунка в АТ «Державний ощадний банк України» грошових коштів та відновити кошти на кредитному рахунку ОСОБА_1 , у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 16.09.2020 року у сумі 2500 грн. та списати нараховані у зв`язку із цим відсотки, пеню, штрафні санкції, суму комісії за перерахунок грошових коштів з картки № НОМЕР_1 , а також стягнути з відповідача незаконно зняті кошти з його пенсійної картки № НОМЕР_2 в рахунок погашення кредиту у розмірі: комісія 140,47 грн., % використання кредитних коштів 445,19 грн., списання коштів для погашення кредиту 242,48 грн., а всього 828,14 грн.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення № 705, правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною та пенсійною картками.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що не Банк, а ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, оскільки не підтверджені доказами, ґрунтуються на припущеннях та суперечать постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 в якій зазначено, що «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність вини ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Юрчишин Ольги Михайлівни залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 19 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 20 липня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І. О. Максюта