Справа № 453/1443/21 Головуючий у 1 інстанції: Ясінського Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/1339/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Державного податкового університету на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про визнання незаконним та скасування наказу в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Університету державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Сколівського рвйонного суду Львівської області від 22 травня 2022 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача Університету державної фіскальної служби України - Державний податковий університет.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 червня 2017 року її було прийнято на посаду професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16.06.2017 року та у її трудову книжку працівником відділу кадрів Університету державної фіскальної служби України було внесено запис за № 35 від 20 червня 2017 року про прийняття її на роботу на посаду професора кафедри теорії права та держави на період до проведення конкурсу на контрактних умовах, підставою внесення такого запису зазначено наказ ректора Університету Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 № 342-к від 16 червня 2017 року. Наступний запис у трудовій книжці вчинено за №36 згідно якого «запис за №35 є недійсним».

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року визнано недійсним запис №36 у трудовій книжці ОСОБА_1 від 16 червня 2017 року; поновлено її з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу №342-к від 16 червня 2017 року; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2017 року по 30 вересня 2020 року в сумі 414 860,75 грн з урахуванням обов`язкових платежів та зборів, які підлягають сплаті з даної суми; стягнуто з Університету державної іскальної служби України на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди.; у решті позовних вимог - відмовлено; стягнуто з університету державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 1 866,79 грн. судового збору.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року Університетом Державної фіскальної служби України видано наказ від 02 вересня 2021 року № 508-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ».

Однак, про наказ № 508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » їй стало відомо лише 21 вересня 2021 року з листа Університету Державної фіскальної служби України від 14 вересня 2021 року № 2252/01-18, направленого на її ім`я. До 21 вересня 2021 року університет державної фіскальної служби України не повідомляв її про видачу наказу про її поновлення на роботі та не ознайомлював її з даним наказом.

За наведених обставин, наказ Університету державної фіскальної служби України № 508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п. 2 вказаного наказу щодо «вважати трудові правовідносини з професій кафедри теорії права та держави університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку закінченням строку трудового договору» вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки Університет державної фіскальної служби України затримав виконання рішення суду і лише формально поновив її на роботі, при цьому фактично не забезпечивши їй як поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпПУкраїни.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Університету державної фіскальної служби України №508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п.2 вказаного наказу щодо «Вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору».

Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та в частині часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду в цій частині є незаконним.

Частково задовольнивши її позовні вимоги, суд першої інстанції не вирішив питання про поновлення її на роботі, що у свою чергу має наслідком неефективний захист порушених прав незаконно звільненого працівника та фактичну неможливість виконання нею своїх трудових обов`язків.

Не задоволивши позовні вимоги про поновлення на посаді професора кафедри теорії права та держави Державного податкового університету та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.09.2017 року, суд не захистив її порушені права належним чином, за захистом яких вона звернулася до суду, що суперечить завданню цивільного судочинства та є порушенням приписів ст.263-265 ЦПК України. Схожа правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі №761/15358/20. Таким чином, на думку скаржника, суд залишив поза увагою, що решта вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги, яка вирішена судом про визнання незаконним та скасування наказу в частині припинення трудових відносин, оскільки їх задоволення залежить від задоволення позовної вимоги про визнання недійсним та скасування наказу.

Також апелянт вважає, що видача роботодавцем наказу про формальне поновлення працівника на роботі, без вчинення всіх дій, які включають у себе належне виконання рішення суду (без фактичного забезпечення поновленому працівнику доступу до посади, яка визначена в рішенні суду та відповідає законодавству про працю) є підставою наявності в роботодавця обов`язку нести відповідальність, визначену ст. 236 КЗпП України. З врахуванням наведеного вважає, що оскільки постанову Львівського апеляційного суду від 30.09.2010 року, яка набрала законної сили у справі №453/1174/17, в частині поновлення позивача на роботі не виконано, є підстави для застосування до даних правовідносин ст.236 КЗпП України.

Крім того, скаржник вважає, що судом визначено несправедливий розмір компенсації моральної шкоди, виходячи з суті здійснених відповідачем порушень її трудових прав. Вказує, що факт порушення законних прав позивача у сфері трудових відносин у зв`язку з тривалим не поновленням на посаді призводить до порушення звичного для працівника укладу життя, завдає глибоких моральних страждань, які виражаються в щоденних сильних переживаннях, постійних хвилюваннях про те, як забезпечити себе та свою сім`ю, втраті душевного спокою, перебування у постійній нервовій та психологічній напрузі.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

Рішення суду оскаржив Державний податковий університет.

Апелянт не погоджується з рішенням суду щодо визнання незаконним та скасування наказу Університету державної фіскальної служби України №508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п.2 вказаного наказу. Зазначає, що п.2 наказу №508-к від 02.09.2021 року відповідач лише констатував факт припинення трудових правовідносин 31.08.2017 року з позивачем у зв`язку з закінчення строку дії контракту.

Судом не досліджено копію трудової книжки позивача, а саме запис від 20.06.2017 року «прийняти на посаду професора кафедри теорії права та держави на посаду на період до проведення конкурсу на контрактних умовах». Внесення такого запису було здійснено згідно наказу №342-к від 16.06.2017 року на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 30.09.2020 року у справі №453/1174/17. Таким чином, позивача було поновлено на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України на контрактних умовах.

Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотання Університету про витребовування доказів від 28.05.2023 року про те, чи перебувала або перебуває позивач в трудових відносинах із Вінницьким державним педагогічним університетом імені Михайла Коцюбинського, розмір заробітної плати та інших виплат, які їй були нараховані за час роботи у вказаному навчальному закладі, що має значення для прийняття законного та обгрунтованого рішення у справі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю

У засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подану позивачем скаргу підтримав, проти скарги відповідача заперечив.

Представник Університету державної фіскальної служби України Берестень В.В. апеляційну скаргу університету підтримав, проти скарги позивача заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задоволити частково, а апеляційну скаргу Державного податкового університету залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 4 та ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень ст. 236 КзПП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що 19 червня 2017 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16 червня 2017 року. У трудову книжку ОСОБА_1 працівником відділу кадрів Університету державної фіскальної служби України внесено запис за № 35 від 20 червня 2017 року про прийняття її на роботу на посаду професора кафедри теорії права та держави на період до проведення конкурсу на контрактних умовах, який внесено на підставі наказу ректора Університету Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 № 342-к від 16 червня 2017 року. Наступний запис у трудовій книжці вчинено за №36 від 16 червня 2017 року про те, що «запис за №35 від 20 червня 2017 року є недійсним».

Згідно постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, яка набрала законної сили, визнано недійсним запис №36 у трудовій книжці позивача від 16 червня 2017 року; поновлено позивача з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу №342-к від 16 червня 2017 року; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи 19 червня 2017 року по 30 вересня 2020 року в сумі 414 860,75 грн з урахуванням обов`язкових платежів та зборів, які підлягають сплаті з даної суми; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь позивача 5 000 грн моральної шкоди; у решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з університету державної фіскальн служби України на користь позивача 1 866,79 грн. судового збору.

Ухвалами Верховного Суду від 18 травня 2021 року та від 09 серпня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Університету державної фіскальної служби України та третьої особи ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року відмовлено.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, в.о. ректора Університету державної фіскальної служби України В. Унинець-Ходаківською було видано наказ № 509-к від 02 вересня 2021 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України з 19 червня 2017 року.

Відповідно до п.2 вказаного наказу, трудові відносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 вирішено вважати припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Матеріалами справи також встановлено, що позивач зверталася до відповідача - Університету державної фіскальної служби України з проханням змінити зміст п.2 наказу №509-к, та замість зазначеного тексту вказати «внести відповідний запис у трудову книжку про поновлення на посаді професора кафедри теорії права та держави професора, доктора наук з державного управління ОСОБА_1 і надіслати їй проект навчального навантаження на 2021-2022 рік».

У відповідь Університетом державної фіскальної служби України позивачу надано відповідь, якою її повідомлено, що на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року Університетом державної фіскальної служби України видано наказ від 02 вересня 2021 року №509-к «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді» та 06 вересня 2021 року Університетом здійснено перерахунок коштів в повному обсязі до Ірпінського МВ ДВС ЦМГУ у зв`язку з фактичним виконанням постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року. Щодо навчального навантаження, то таке з 2021-2022 роки не планувалося, оскільки трудові відносини з ОСОБА_1 припинені з 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що у трудовій книжці позивача міститься запис за № 35 від 20 червня 2017 року про прийняття позивача на роботу на посаду професора кафедри теорії права та держави на період до проведення конкурсу на контрактних умовах. Як підставу внесення запису № 35 зазначено наказ № 342-к від 16.06.2017 року. Запис № 36 від 16 червня 2017 року (про визнання запису під номером 35 недійсним) визнано недійсним постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, яка набрала законної сили та поновлено позивача з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16.06.2017 року. Тобто, постановою апеляційного суду встановлено факт наявності трудових відносин між поживачем ОСОБА_1 та відповідачем - Університетом Державної фіскальної служби України. Відтак, суд дійшов висновку що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Університету державної фіскальної служби України №508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п.2 вказаного наказу щодо «Вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору» підлягають до задоволення, оскільки трудовий договір не укладався, а звільнення відбулось без проведення конкурсу на контрактних умовах(запис у трудовій книжці позивачки за №35 від 20 червня 2017 року).

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, однак не повністю.

Погоджуючись з висновком суду про наявність підстав для скасування п.2 наказу Університету державної фіскальної служби України №508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », колегія суддів не погоджується з мотивами такого скасування та приходить до висновку, що вищезазначеним наказом, зокрема його п.2 відповідач фактично не поновивши позивача на роботі, припинив трудові відносини з нею у спосіб, не передбачений КзПП України, а відтак саме з цих підстав п.2 зазначеного наказу підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, районний суд прийшов до висновку, що зазначена вимога не підлягає до задоволення, оскільки постанова Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 у справі № 453/1174/17 про стягнення з Університету державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2017 року по 30.09.2020 року виконане Університетом в повному обсязі. Крім того, позивачем 13 жовтня 2021 року подано до Сколівського районного суду Львівської області аналогічний позов (справа №453/1433/21) про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, яка на даний час не розглянута. Після поновлення позивачки на роботі інших судових рішень про її поновлення на роботі не ухвалювалось, тому відсутній сам факт затримки виконання рішення суду.

З таким висновком суду колегія не погоджується, оскільки як зазначено вище, при розгляді даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судове рішення - постанова Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 з 19 червня 2017 року поновлено на посаді професора кафедри теорії права та держави університету державної фіскальної служби України відповідачем не виконана, що є підставою відповідно до ст. 236 КзПП України для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Колегія суддів також не погоджується з висновком районного суду, що перебування на розгляді суду першої інстанці іншої справи між тими ж сторонами про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, яка на даний час не розглянута, є підставою для відмови у задоволенні таких позовних вимог у даній справі, оскільки вирішення цих позовних вимог при розгляді даного спору може мати наслідком лише вирішення питання судом першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, яка перебуває на розгляді, в частині вимог, за якими буде ухвалено судове рішення, відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Враховуючи, що затримка виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 має місце з 02.09.2021 року, її позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі підлягають до задоволення за період з 02.09.2021 року по 19.12.2023 року, що з розрахунку середньоденного заробітку, встановленого постановою Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2020 року в розмірі 371,29 грн становить 991робочий день х 371,29 грн (середньоденний заробіток) = 367948,39 грн. Сума доплати з врахуванням 20% за вислугу років від посадового окладу за 38 міс. становить 44262,4 грн. (38 міс. х 5824 грн (оклад) х 20% = 44262,4 грн). Загальна сума середнього заробітку за вказаний період складає 412210,79 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України, оскільки така вже поновлена на роботі постановою Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2020 року.

Пункт 2 наказу Університету державної фіскальної служби України №508-к від 02 вересня 2021 року в частині «Вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору», на переконання колегії суддів, не є звільненням позивача з роботи в розумінні вимог КзПП України, який визначає порядок та підстави звільнення з роботи працівника. Крім того зазначений пункт наказу судом скасовано.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів погоджується з її розміром, визначеним судом, що є розумним та справедливим, виходячи з характеру спору та доказів, наданих позивачем на підтвердження її спричинення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Апеляційну скаргу Державного податкового університету залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задоволити частково.

Стягнути з Державного податкового університету в користь ОСОБА_1 412 210,79 грн середнього заробітку за затримку виконання рішення суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 січня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А.Левик

М.М.Шандра