КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/2334/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7285/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року у складі судді Лукач О.П.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом у якому просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 8500 грн за порушення прав споживача, моральну шкоду у розмірі 5000 грнт та витрати на надання правової допомоги.

Позов обґрунтовано тим, що 10.05.2022 позивач завітав до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1 , в якому здійснює свою торгівельну діяльність ФОП ОСОБА_2 .

Продавець ОСОБА_2 , який перебував в цей час в магазині, дав згоду на продаж для господарських потреб, обраних позивачем шлакоблоків розміром 19см х 39см х 9см в кількості 50 штук, з ціною 68 грн за один блок, з якою останній погодився та сторони домовились, що позивач приїде на наступний день за товаром, що і було зроблено.

Перед завантаження товару в транспортний засіб, на прохання позивача ОСОБА_2 оформив товарний чек та передав його ОСОБА_1 , який з`ясував, що ціна за один блок є меншою, тобто 62 грн, а не за 68 грн, як було обумовлено раніше.

На питання зміни вартості товару, яка була вказана при укладенні переднього усного договору, від гр. ОСОБА_2 була дана відповідь: " Це скидка, як постійному покупцю".

Після чого позивач подякував та зауважив, що тут якийсь дивний психологічний прийом впливу на покупця і попросив повідомити його чи це один і той же товар, чи не «лівий» він, та попросив надати повну інформацію про придбані блоки.

Проте, позивач вказав, що відповідач з невідомих причин, почав хамити, звертатись до нього на «ти», в середньому роді, говорити образливі слова та почав виганяти з магазину, не продавши товар. При цьому вирвав з рук оформлений ним же товарний чек.

На таку образу, та приниження, як військового в минулому, інваліда 2 групи, при тому ще і в присутності жінки - ОСОБА_3 , від приватного підприємця, який нічого сам не виробляє, а тільки реалізує населенню закуплену у виробників продукцію, позивач, запідозривши ОСОБА_2 у приховуванні інформації про товар та можливі шахрайські дії, був змушений викликати поліцію для засвідчення факту порушення прав споживача та приниження людської честі і гідності, зазіхання на право вільного вибору місць перебування та для отримання правової допомоги.

Листом від Вишгородського РУП від 01. 06.2022 №879 та довідкою «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 » ЄО від 11.05.2022 № 7307 позивача повідомлено про те, що 11.05.202 між ним та власником будівельного магазину ОСОБА_2 відбувся словесний конфлікт. Між учасниками конфлікту вбачаються цивільно-правові відносини з рекомендацією звернутися до суду.

Враховуючи вказане, позивач вважає, що такими діями порушені його права як покупця - споживача, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права не правильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга за змістом обґрунтована тим, що у зв`язку з порушенням його прав, а тому з відповідача на підставі пункту 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за обмеження або відмову в реалізації прав споживачів, установлених частиною другою статті 17 цього Закону - у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн.

Вказує, що на підтвердження порушення відповідачем його прав споживача за неналежне обслуговування та грубе відношення як до покупця, відмова у наданні інформації, невиконання обов`язку видати розрахунковий документ та інші порушення підтверджуються листом Вишгородського ВП від 01.06.2022 №879, довідкою «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 » від 11.05. 2022 № 7307, листом голови Димерської селищної ради від 26.05.2022року № 77ЮЗ-18, листом ГУ ДПС у Київській області за№ 1320/М/ 10-36-07 від 04.07.2022;особистими поясненнями позивача та показами свідків.

Інші доводи апеляційної скарги ідентичні за змістом з позовними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити рішення районного суду без змін, посилаючись нате, щ позивачем не доведено належними доказами, обставини неналежного обслуговування, грубе відношення чи порушення його права на інформацію про товар.

Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, безпідставними, а тому вони не можуть вплинути на законне рішення районного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця, Серії НОМЕР_1, інформацію про відповідача як ФОП ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер ФОП та інших обов`язкових платежів:НОМЕР_4, 21 березня 2001 року внесено до Єдиного Державного Реєстру за №0000416 (а.с. 28).

Згідно свідоцтва платника єдиного податку, серія НОМЕР_3, суб`єкт господарювання ОСОБА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4, за податковою адресою: АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2 від 21 березня 2001 року, є платником єдиного податку. Вид господарської діяльності: «47.19 - інші види роздрібної торгівлі в не спец. Магазинах». Місце проведення господарської діяльності: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 (а.с. 29).

Згідно довідки AT КБ «Приватбанк» приватному підприємцю ОСОБА_2 відкрито рахунок у банку (а.с. 30).

На виконання вимог «Порядку здійснення торгової діяльності і правил торгового обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженого постановою КМУ від 15 червня 2006 року № 833, ОСОБА_2 облаштовано куточок споживача (а.с. 34).

З листа Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області №187/02-31 від 06 березня 2018 року, ФОП ОСОБА_2 повідомлено про відсутність заперечень на здійснення підприємницької діяльності в АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 , з урегулюванням всіх нормативів згідно чинного законодавства (а.с. 72 ).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 10 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 з метою придбання будівельних блоків. Цього самого дня між покупцем та продавцем було обумовлено вид товару необхідного покупцю, його ціну та придбання товару покупцем наступного дня - 11 травня 2022 року.

11 травня 2022 року покупець ОСОБА_1 , виконуючи попередні домовленості, прибув до магазину для покупки будівельних блоків.

Під час придбання товару та визначення його вартості, продавець знизив вартість (ціну) товару, який придбавався позивачем, з 68 грн за блок до 62 грн.

У зв`язку із знижкою на товар, у покупця ОСОБА_1 , виникли сумніви щодо законності продажу продавцем товару, та між ними, у присутності свідка ОСОБА_3 , виник словесний конфлікт, після якого продавцем товар не було продано, а покупцем його не було придбано.

У результаті чого було викликано працівників поліції.

Листом Заступника начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 01 червня 2022 року №879, позивача повідомлено, що за його заявою від 11 травня 2022 року проведено перевірку та за результатом проведеної роботи, у зв`язку із відсутністю адміністративного чи кримінального правопорушення рішення прийнято згідно Закону України «Про звернення громадян», тому було прийнято рішення матеріали перевірки списати до справи № 879. Роз`яснено право ознайомитися із матеріалами перевірки (а.с. 9).

Відповідно до довідки ПОГ ВП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, за погодженням Начальника сектору взаємодії з громадами Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, від 1 червня 2022 року про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 , ЄО від 11 травня 2022 року №70207, за результатом розгляду заяви останнього, проведено перевірку та встановлено, що між учасниками конфлікту вбачаються цивільно-правові відносини та для вирішення питання по суті рекомендовано звернутися до суду або Держпродспожив служби за місцем проживання (а.с. 10).

Листом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 26 травня 2022 року №771/03-18, за підписом селищного голови В.Підкруганного, ОСОБА_1 , на його заяву щодо порушення ФОП ОСОБА_2 прав у сфері захисту прав споживачів, повідомлено, що у Димерській селищній раді не створювались при виконавчих органах структурні підрозділи з питань захисту споживачів та його заяву надіслано до ГУ Держпродспоживслужби у Київській області, ГУ Державної податкової служби у Київській області та Вишгородського РУН НП Київської області для розгляду та вжиття заходів в межах компетенції згідно норм чинного законодавства (а.с. 11).

На звернення ОСОБА_1 , що надійшло з листом від Димерської селищної ради про порушення ФОП ОСОБА_2 законодавства про захист прав споживачів, Головне управління Держпродспоживслужба в Київській області, листом від 27 травня 2022 року повідомило позивача, що у зв`язку із воєнним станом не вбачається можливим розглянути його звернення. Роз`яснено, що після припинення воєнного стану та скасування обмежень щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю), він може повторно звернутися до управління щодо питань, зазначених у зверненні, а також про можливість захистити свої права у судовому порядку (а.с. 13).

З листа Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Київській області від 04 липня 2022 року, повідомлено ОСОБА_1 про розгляд його заяви від 20 червня 2022 року, що проведення фактичної перевірки магазину за адресою: АДРЕСА_5 , що належить ФОП ОСОБА_2 . Перевіркою було виявлено порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівці, громадського харчування та послуг» (зі змінами і доповненнями), про що складено акт від 20 червня 2022 року та протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 155-1 КУпАП. При цьому, додатково повідомлено, що на момент проведення перевірки суб`єкт господарювання забезпечив приймання спеціальних платежів засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги).

Також, повідомлено що придбані ОСОБА_1 шлакоблоки розміром 19x39x09 см. не внесені до переліку соціально значущих товарів, на які в період дії військового стану запроваджено держане регулювання граничної ціни граничного рівня торгівельної надбавки (націнки), згідно вимог постанови Кабінету міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню та поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (а.с. 12).

З акту(довідки) фактичної перевірки від 20 червня 2022 року та протоколу про адміністративне правопорушення від 20 червня 2022 року убачається що, при проведенні перевірки встановлено, що ОСОБА_2 будучи ФОП, за адресою: АДРЕСА_1 , порушив порядок проведення розрахунків, а саме: проведення розрахункових операцій готівкою без урахування РРО, без створення та надання відповідного розрахункового документу встановленої форми та змісту, що підтверджує факт проведення розрахункової операції, чим порушив п. 1, п. 2 ст. З Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. за№265/95-ВР (а.с. 68-69, 70).

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 3 серпня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 155-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення в межах санкції цієї статті у виді штрафу в розмірі двох неоподаткованих доходів громадян, що складає 34 гривні та стягнено судовий збір (а.с. 71).

Убачається, що у судовому засіданні районного суду було допитано свідка ОСОБА_3 , яка повідомила, що є ФОП та разом із відповідачем, який є її сином, займаються підприємницькою діяльністю, та вказала, що 11 травня 2022 року вона разом з сином перебували у магазині, де займалися прибиранням та була присутня під час конфлікту, який виник між позивачем та відповідачем. Свідок вказала, що цього дня, близько 10:00, до магазину завітав покупець - позивач у справі, який був у збудженому стані, та запитав у відповідача, чи є блоки, про які вони домовлялися напередодні. Продавець повідомив, що блоки є у наявності. Позивач сказав, що буде брати та йому потрібен чек. Відповідач повідомив, що сьогодні товар продає по знижці. Покупець, почувши, що товар продається із знижкою, почав казати, що товар крадений, раз на нього знижка. Почав погрожувати продавцю, що «виведе на чисту воду». Продавець попросив позивачу «не скандалити» та вийти з магазину. Свідок стверджує, що саме покупець почав лаятися та ображати продавця, називав його принизливими словами та погрожував зачинити магазин, при цьому будь-яких чеків, які б видавав продавець, вона не бачила, при цьому вказує, що покупець не цікавився документами на товар. Також свідок зауважила, що позивач, будучи раніше покупцем у іншому магазині, також вів себе подібно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з підстав його недоведеності.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон N 1023-XII). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно п. 4 - 6 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, зокрема, мають право на: необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Частиною 3 ст. 8 Закону регламентовано право споживача, вимоги за ч. 1 цієї статті, пред`являти на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

За змістом ч. 1, 2 ст. 15 вказаного Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Така інформація доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" від 12.04.96 року N 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про захист прав споживача" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Як вбачається із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.96 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Убачається, що попередньо позивачем узгоджено з відповідачем всі питання, що стосуються товару, який він мав намір придбати.

Проте в день купівлі та передачі товару, на який у цей день була знижка, у позивача виникла підозра, що він є неякісний, з приводу чого виник конфлікт між сторонами та товар так і не був придбаний позивачем.

Разом з тим, доказів того, що інформація доведена позивачу відповідачем не в повному обсязі чи недостовірна, суду не надано, як і не доведено, що саме стало причиною підозри позивача, що товар, який він мав намір придбати наступного дня став не належним.

Окрім цього, підлягає врахуванню і та обставина, що позивач лише мав намір придбати товар у відповідача, проте його не придбав, грошові кошти не оплачував.

З огляду на що колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав як споживача, запропонувавши знижку на товар, який він мав намір придбати у магазині, при цьому судом не встановлено факту неправомірного завищення ціни на товар, про що також зазначав позивач, чи будь-яких інших протиправних та незаконних дій відповідача щодо позивача. Встановлений під час розгляду справи факт порушення відповідачем порядку проведення розрахунків та притягнення його, у зв`язку з цим, до адміністративної відповідальності за статтею 155-1 КУпАП, не є підставою пред`явленого позову.

Що стосується моральної шкоди, то вона теж обґрунтовано незадавлена районним судом, оскільки позивачем не доведено порушення його прав як споживача відповідачем.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З огляду на що, висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з підстав його недоведеності.

Доводи на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами.

Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав до скасування рішення суду, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: