Провадження № 2-зз/357/36/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Вангородській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім?єю, поділ спільного майна подружжя, визнання правочинів недійсними, витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

17.07.2023 представник заявника, адвокат Шмаров Олексій Валерійович, звернувся до суду з вказаним клопотанням, в якому просив скасувати ухвалу про забезпечення позову від 04.12.2020, якою було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешти на майно у справі №357/11959/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім?єю, поділ спільного майна подружжя.

Клопотання обґрунтовує тим, що 19.11.2020 ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 04.12.2020 заяву ОСОБА_2 , про забезпечення позову, задоволено частково та накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 292,6 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 04); нежитлову будівлю під літ. «Е-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2802,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 34317283); земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :06:007:0046, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03, у решті вимог заяви про забезпечення позову судом було відмовлено. З вказаною ухвалою від 04.12.2020 ОСОБА_1 не погоджується та вважає її винесеною без дослідження фактичних обставин справи, без дослідження витягів з реєстру про реєстрацію речових прав на нерухоме майно, в яких чітко зазначається хто є власником майна. В ухвалі суду від 04.12.2020 суд зазначив, що власником усього арештованого майна є ОСОБА_4 , однак, такі твердження суду не відповідають дійсності. Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно власником нежитлової будівлі під літ. «Е-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2802,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 34317283) та земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :06:007:0046 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03) є ОСОБА_1 . Окрім того, ОСОБА_1 , як власник майна, вказану ухвалу суду від 04.12.2020, не отримувала та судом дана ухвала на її адресу не направлялась і розгляд заяви про забезпечення позову розглядався без її участі. Протягом 2020-2021 років ОСОБА_1 про існування ухвали суду від 04.12.2020 взагалі не знала та вільно розпоряджалась своїми правами щодо приватної власності, але у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з метою укладення договору дарування на належне їй майно в інтересах свого онука ОСОБА_3 і при перевірці об`єктів нерухомості по реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що накладено арешт на нежитлову будівлю під літ. «Е-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та на земельну ділянку яка знаходиться АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :06:007:0046, власником якого є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що суд протиправно наклав арешт на майно, яке являється її приватною власністю, чим фактично порушив вимоги Конституції України в якій зазначено, що право власності є непорушним. Щодо житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 292,6 кв. м., то він дійсно зареєстрований за ОСОБА_4 та який був йому подарований згідно договору дарування від 04.12.2012. Відповідно до ст. 57 СК України, майно набуте на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю обдаровуваного, при цьому позивачем не наводиться жодних доказів того, що зазначений будинок добудовувався в період спільного проживання з відповідачем та за їхні спільні кошти. Також, суд мав би з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, але суд не встановив, що ОСОБА_1 не є стороною у спорі та між позивачем і нею не існує спору, та до неї позивач ОСОБА_2 взагалі не заявляє та не заявляла жодних позовних вимог. Вимоги позивача до ОСОБА_1 носять безпідставний характер, оскільки спростовуються документами і доказами наявними в матеріалах справи. Тому, враховуючи те, що судом було порушено закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, тому за таких обставин арешт підлягає скасуванню.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Масловський Ігор Анатолійович, у судове засідання в режимі відеоконференції, не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Шмаров Олексій Валерійович, який приймає участь в режимі відеоконференції, у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та зазначив, що суд при постановленні ухвали про забезпечення позову не дослідив додані матеріали, виніс немотивовану ухвалу, не врахував, що вказане майно належало на той час іншій особі ОСОБА_1 , а не відповідачу ОСОБА_4 , не залучив ОСОБА_1 як заінтересовану особу, якій належить вказане в ухвалі майно, позивач додаючи до заяви про забезпечення позову інформаційну довідку з реєстру ввела суд в оману щодо майна, у зв`язку з чим суд безпідставно обмежив право власності ОСОБА_1 , яка на той час не була залучена у справі в якості відповідача. Також, позивач не обґрунтувала, яким чином вказане майно відноситься до спільного майна.

Відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила проти клопотання мотивуючи тим, що відповідач зловживає своїми правами подаючи повторно аналогічне клопотання, яке вже було розглянуто судом та переглядалося апеляційним судом.

Представник позивача, адвокат Гончар С.М., у судовому засіданні заперечив проти клопотання та зазначив, що відповідачі зловживають своїми правами, адже 20.09.2021 адвокат Масловський вже звертався із аналогічною заявою і судом було постановлено ухвалу, про відмову у її задоволенні. Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 ,який в подальшому помер, тому судом було залучено його правонаступників, у відзиві адвоката Масловського було вказано про укладення ОСОБА_4 договору дарування спірного майна на користь матері, у зв`язку з чим позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову щодо визнання договору дарування недійсним та витребування майна, і тому було залучено ОСОБА_1 в якості відповідача. ОСОБА_1 не є правонаступником ОСОБА_4 , а є самостійним відповідачем у справі, в частині вимог заявлених саме до неї, та при накладені арешту на майно її права не було порушені. Спір щодо майна наразі існує, позивачем було уточнено період спільного проживання з ОСОБА_4 , а саме до 29.10.2020, а 04.11.2020 останній вчинив договір дарування майна на користь ОСОБА_1 , тому у позивача є підозри, що вказане майно може бути відчужене в подальшому. Апеляційний суд двічі переглядав ухвалу суду першої інстанції щодо забезпечення позову та відмовив відповідачам у задоволенні їх скарг. Також, в обґрунтуванні клопотання вказано обставини щодо майна по АДРЕСА_3 , а в прохальній частині представник відповідача просить скасувати ухвалу суду щодо забезпечення позову. Однак, ухвалу суду першої інстанції може скасувати лише суд апеляційної інстанції, а суд першої інстанції може лише скасувати заходи забезпечення позову.

Суд, заслухавши учасників справи, оглянувши матеріали справи, при вирішенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову виходить з наступного.

17.12.2020 судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

06.04.2021 судом зупинено провадження у справі, до залучення у справі правонаступників ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.08.2021 судом поновлено провадження у справі та залучено у справі правонаступника ОСОБА_4 , зокрема, ОСОБА_3 .

05.10.2021 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову та залучено у справі співвідповідача - ОСОБА_1 .

24.01.2022 судом призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Оніщенко Надії Сергіївні.

24.04.2023 на адресу суду надійшов висновок експерта №11/22-ОБ від 18.04.2023 згідно ухвали суду від 24.01.2022.

26.04.2023 судом поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

17.07.2023 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову.

Так, 04.12.2020 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за заявою позивача, було забезпечено позов ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, шляхом накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 292,6 кв. м., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 04); нежитлову будівлю під літ. «Е-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2802,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 34317283); земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :06:007:0046 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03), у решті вимог заяви про забезпечення позову, відмовлено.

17.03.2021 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2020 залишено без змін.

20.09.2021 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , про скасування арешту майна у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, відмовлено.

03.02.2022 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2020 залишено без змін.

Відповідно до ч. 1-4 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Відповідно до ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповіднимрішенням або ухвалою суду.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Звертаючись із заявою про скасування заходів забезпечення позову, представник відповідача зазначає про те, що власником нежитлової будівлі під літ. «Е-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2802,6 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34317283) та земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :06:007:0046 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03) є ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач ОСОБА_1 вважає, що суд протиправно наклав арешт на майно, яке є її приватною власністю, чим фактично порушив вимоги Конституції України, в якій зазначено, що право власності є непорушним.

Також, зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову судом першої інстанції не було враховано, що заява про забезпечення позову не містить належного підтвердження існування підстав для його забезпечення та суд не пересвідчився, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, що ОСОБА_1 не є стороною у спорі та між позивачем ОСОБА_2 і нею не існує спору та до неї позивач взагалі не заявляє та не заявляла жодних позовних вимог.

Однак, суд критично оцінює зазначені доводи, оскільки, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.11.2020 (договори дарування нежитлової будівлі та земельної ділянки від 04.11.2020), витягу про державну реєстрацію прав, свідоцтва на нерухоме майно власником нежитлової будівлі під літ. «Е-2» по АДРЕСА_3 , загальною площею 2802,6 кв.м. зазначено ОСОБА_4 , згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтва про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :06:007:0046, її власником є ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 50,51,53,54,120-125).

Також, доводи заявника, про те, що житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 292,6 кв. м., дійсно зареєстрований за ОСОБА_6 , однак, є його особистою приватною власністю відповідно до ст. 57 СК України, оскільки був подарований останньому згідно договору дарування від 04.12.2012 та при цьому позивач ОСОБА_2 у своїй заяві про забезпечення позову не наводить жодних доказів того, що зазначений будинок добудовувався в період спільного проживання з відповідачем ОСОБА_6 та за їхні спільні кошти чи за участю коштів позивача, суд оцінює критично, оскільки зазначені обставини при розгляді заяви про забезпечення позову судом не вирішуються, а є предметом розгляду справи по суті.

Крім того, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Т. 1 а.с. 47, 116-119), ОСОБА_4 вказаний власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 292,6 кв. м., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 04).

Також, суд при постановленні ухвали про забезпечення позову від 04.12.2020 врахував, що одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у заяві про накладення арешту, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд врахував наскільки конкретний захід, який було запропоновано вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття, з урахуванням, зокрема, наявних на момент постановлення ухвали доказів для забезпечення позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, судом враховано практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Захід забезпечення позову, про застосування якого було зазначено в ухвалі суду від 04.12.2020 і який просить скасувати відповідач, жодним чином не позбавляє власника майна права володіння ним, ніяким чином не порушує будь-чиє право користування вказаним майном, а вжиття заходів забезпечення позову має наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті, ніяким чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті та позбавлення власника майна її прав та законних інтересів.

Згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

З матеріалів справи №357/11959/20 вбачається, що судом прийнято до розгляду заяви сторін по суті справи, в тому числі відзиви відповідачів на позов, судом поновлено провадження у справі, залучено до участі у справі ОСОБА_3 , як правонаступника сторони відповідача ОСОБА_4 , судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову та залучено у справі співвідповідача - ОСОБА_1 , призначено підготовче судове засідання та станом на 25.07.2023 рішення по суті спору не прийнято, і підстави, які зумовили вжиття заходів забезпечення позову, не відпали.

Таким чином, враховуючи, що розгляд справи ще не закінчений, клопотання всупереч вимогам ч. 1 ст. 158 ЦПК України є необґрунтованим, суд приходить до висновку, що підстав для скасування заходів забезпечення позову немає, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про забезпечення позову від 04.12.2020 набрала законної сили 17.03.2021, постановами Київського апеляційного суду від 17.03.2021 та від 03.02.2022 залишена без змін, тому посилання на необґрунтованість вказаної ухвали не приймаються до уваги, адже перевірка правильності застосування судом норм права є виключною компетенцією судів апеляційної та касаційної інстанції, що ним і було зроблено.

Окрім того, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, та його значення полягає в захисті законних інтересів позивача у випадку недобросовісності дій відповідача, або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, а вжиті заходи забезпечення позову лише зберігають існуюче становище до розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 158, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , про скасування арешту майна, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім?єю, поділ спільного майна подружжя, визнання правочинів недійсними, витребування майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена та проголошена 25.07.2023.

Суддя О. В. Бондаренко