ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5088/23 Справа № 932/9839/21 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ Кей-Колект, про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16.10.2007 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до п.2.1 розділу 2 договору, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, банком прийнято заставу нерухомості у вигляді квартири позивача загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 37, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, 16.10.2007 року, разом з укладенням договору споживчого кредиту, між банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № 0/0/3 посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В. за реєстровим номером 136. Згідно вказаного договору в іпотеку Банку передана квартира, загальною площею 60, 6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності. У 2010 році ПАТ «Укрсиббанк» (який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») звернувся до суду з позовом про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором № 0 від 16.10.2007 року. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2011 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» та стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 16.10.2007 року у розмірі 152 242 грн. 67 коп., яка складається з заборгованості за сумою кредиту 18 182, 19 доларів США, що станом на 20.04.2010 року складала 144110 грн. 22 коп., заборгованість за процентами та користування кредитом 993,95 доларів США, що еквівалентно 7877 грн., 95 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 18,66 доларів США., що еквівалентно 147 грн. 89 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентами за користування кредитом 13,45 доларів США, що еквівалентно 106 грн. 61 коп. Позивач вказує, що 12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено Договір факторингу № 1 згідно якого, ТОВ "Кей-Колект" вступило та отримало право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки, які укладались між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 13.02.2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу № 2 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким банк відступив ТОВ «Кей Колект» право вимоги ОСОБА_1 та згідно з п. 1.6. договору факторингу № 2 укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» право вимоги за вказаним договором передавалось виключно на умовах «ЯК Є». Позивач вказує, що станом на 13.02.2012 року на момент укладання договорів факторингу № 1 та № 2 між ПАТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Кей Колект» вже існувало заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» в розмірі 152242 грн. 67 коп., а тому право вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло у ПАТ «Укрсиббанк» перейшло до ТОВ «Кей Колект». Також зазначає у позовній заяві, що у 2015 році компанією «Кей Колект» була здійснена спроба звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталась до суду. 29.12.2015 року ПН ДМНО ОСОБА_2 прийняла рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей Колект» на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності та була предметом забезпечення зобов`язання останньої за кредитним договором та договором іпотеки укладеним між банком АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 . Так, 15 листопада 2016 року Бабушкінським районним судом ухвалено рішення про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27638962 від 19 грудня 2015 року, прийняте ПН КМНО Кобелевою А.М. Станом на сьогодні, згідно інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно на квартирі АДРЕСА_2 є обтяження у вигляді заборони відчуження на підставі договору іпотеки, також мається обтяження у вигляді арешту нерухомого майна зареєстрованого Бабушкінським ВДВС м. Дніпро на підставі звернення ПАТ «Укрсиббанк». Відповіді на звернення ОСОБА_1 щодо виконання своїх боргових зобов`язань від ТОВ «Кей-Колект» на адресу позивача не надходило, будь-які спроби переговорів товариством проігноровані. З урахуванням викладеного, позивач просить суд зобов`язати ТОВ «Кей-Колект», яке є правонаступником АТ «Укрсиббанк» визнати заочне рішення Бабушкінського районного суду від 30 червня 2011 року по справі № 2-2235/11; зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» прийняти виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 укладеним з АКІБ «Укрсиббанк» від 16.10.2007 року, на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду від 30 червня 2011 року по справі № 2-2235/11 у розмірі 152242 грн. 67 коп.; зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» надати ОСОБА_1 розрахунковий рахунок для зарахування від неї грошових коштів у розмірі 152242 грн. 67 коп., які є боргом ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду від 30 червня 2011 року по справі № 2-2235/11 та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с.91-96).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд 1 інстанції дійшов хибного висноку, з приводу неналежних доказів направлення позивачем відповідачу документів із пропозицією прийняття виконання за спірними договорами. Суду 1 інстанції був наданих опис вкладення документів, які направлялись до ТОВ Кей-Колект. Також безпідставно суд 1 інстанції вважає, що немає доказів відмови ТОВ Кей-Колект від прийняття зобов`язання, оскільки відповідач зайняв позицію ігнорування та бездіяльності. Крім того, суд 1 інстанції непарвомірно не прийняв внесення коштів на депозитний рахунок суду, оскільки вказані дії свідчать про повне виконання позивачем своїї обов`язків перед відповідачем.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 16.10.2007 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до п.2.1 розділу 2 договору, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, банком прийнято заставу нерухомості у вигляді квартири позивача загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 37, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання вищенаведеного кредитного договору, 16.10.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № 0/0/3 посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В. за реєстровим номером 136. Згідно вказаного договору в іпотеку Банку передана квартира, загальною площею 60, 6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2011 року у справі № 2-2235/11 задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» та стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 16.10.2007 року у розмірі 152 242 грн. 67 коп., яка складається з заборгованості за сумою кредиту 18 182, 19 доларів США, що станом на 20.04.2010 року складала 144 110 грн. 22 коп., заборгованість за процентами та користування кредитом 993,95 доларів США, що еквівалентно 7 877 грн., 95 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 18, 66 доларів США., що еквівалентно 147 грн. 89 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентами за користування кредитом 13,45 доларів США, що еквівалентно 106 грн. 61 коп.

Також судом встановлено, що 13.02.2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу № 2 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким банк відступив ТОВ «Кей Колект» право вимоги ОСОБА_1 та згідно з п. 1.6. договору факторингу № 2 укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» право вимоги за вказаним договором передавалось виключно на умовах «ЯК Є».

Ухвалою Бабушкінського районного суду від 21 грудня 2015 року прийнятій у справі № 2-2235/11 замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» у виконавчих листах відносно боржника ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року, прийнятим у справі 200/16003/16-ц, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелевої А.М., Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» та визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27638962 від 19 грудня 2015 року, прийняте ПН КМНО Кобелевою А.М.

Вказаним рішенням суду встановлено та не заперечується сторонами у даній справі, що 12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено Договір факторингу № 1 згідно якого, ТОВ "Кей-Колект" вступило у дані правовідношення у статусі нового кредитора та отримало право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки, які укладались між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» відхилено, вищевказане рішення залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини щодо набуття відповідачем статусу нового кредитора позивача за спірними договорами є встановленим та не потребує додаткового доведення.

У позовній заяві, позивач вказує, що їй стало відомо про заміну кредитора лише тоді, коли вона отримала повідомлення ТОВ «Кей- Колект» про звернення стягнення на її квартиру, яка була предметом застави, однак дане повідомлення суду позивачем не надане.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги стверджує, що відповідач ухиляється від прийняття виконання позивачем зобов`язання, підтвердженого рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2011 року у справі № 2-2235/11, чим порушує її права, як боржника у даному зобов`язанні та як споживача фінансових послуг.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із відсутності законних підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність доказів порушення права позивача.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду 1 інстанції.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 2, 14, 370 КАС України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Враховуючи, що обов`яковість рішення суду встановлено вищим законом України, додаткового зобов`язання визнання його не передбачено чинним законодавством.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Підстави припинення зобов`язань викладені у главі 50 ЦК України. Зокрема, статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

При цьому вказаною главою визначено, що підставами припинення зобов`язання можуть бути: припинення зобов`язання виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), припинення зобов`язання переданням відступного (стаття 600 ЦК України), припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог (стаття 601 ЦК України), зарахування у разі заміни кредитора (стаття 603 ЦК України), домовленість сторін (стаття 604 ЦК України), прощення боргу (стаття 605 ЦК України), поєднання боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), припинення зобов`язання неможливістю його виконання (стаття 607 ЦК України), смерть боржника, якщо зобов`язання є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (стаття 608 ЦК України), припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу (стаття 609 ЦК України).

Способами захисту цивільного права, визначеними у статті 16 ЦК України є, зокрема, припинення правовідношення (п.7 ч.2 вказаної статті).

Відповідно до приписів ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач просила, зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» прийняти виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 укладеним з АКІБ «Укрсиббанк» від 16.10.2007 року, на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду від 30 червня 2011 року по справі № 2-2235/11 у розмірі 152242 грн. 67 коп., зобов`язавши ТОВ «Кей-Колект» надати розрахунковий рахунок для зарахування від неї грошових коштів у розмірі 152242 грн. 67 коп., які є боргом ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду від 30 червня 2011 року по справі № 2-2235/11 та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн., проте такий спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України.

Крім того, як вірно наголошував суд 1 інстанції, доказів відмови ТОВ «Кей- Колект» від прийняття виконання зобов`язання від боржника ОСОБА_1 , позивачем не надано.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: