ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/1779/20 Номер провадження 22-ц/814/1020/23Головуючий у 1-й інстанції Горчакова О.І. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25.06.2018 року відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 5100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті (http:www.privatbank.ua), складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань утворилась заборгованість, розмір якої станом на 25.12.2019 рік складає 20760, 46 грн., з яких: 14512,89 грн. заборгованість за тілом кредиту, 974,40 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 3808,39 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф (фіксована частина); 964,78 штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 19295,68 грн., яка складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту 14512,89 грн., заборгованість за простроченими відсотками 974,40 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит 3808,39 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Зазначає, що не був ознайомлений з витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30, днів пільгового періоду», з Витягом Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms, про що свідчить відсутність підпису його на вказаних документах.

Окрім того, зазначає, що анкета-заява не містить інформації про суму кредиту, зобов`язання щодо її повернення, строк надання та повернення грошових коштів, а також інших істотних умов, в тому числі порядок нарахування процентів.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від банку не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що суд першої інстанції вважав встановленим той факт, що 25.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав кредитний договір №б/н від 25 червня 2018 року, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 5100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також суд вважав доведеним те, що позичальник ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконував, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит і відсотки за користування кредитом, внаслідок чого станом на 25.12.2019 року він заборгував позивачу по вищевказаному зобов`язанню 19 295,68 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 14512,89 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 974,40 грн., а також заборгованості за відсотками за простроченим кредитом - 3808,39 грн.

Колегія суддів не може погодитися в повному обсязі з вказаними висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява ОСОБА_1 з проханням надати йому кредитний ліміт від 25.06.2018 не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту. Окрім того, в заяві, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про стягнення комісії, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також штрафів за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, посилався на приєднання відповідача до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як на невід`ємні частини спірного договору.

Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Враховуючи викладені обставини та норми права, якими вони врегульовані, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про суму кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі№342/180/17).

Тоді як надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування платіжних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.06.2018 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів, за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 974,40 грн. та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 3808,39 грн., суд першої інстанції не врахував, що банком не надано доказів про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тоді як надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору, а відтак відсутні достатні правові підстави вважати, що відповідач своїм підписом приєднався на таких умов та правил.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок районного суду щодо доведеності позивачем вимог в частині заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 974,40 грн. та заборгованості за відсотками за простроченим кредитом в розмірі 3808,39 грн.

Враховуючи, що банком не надано належних доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування судового рішення в цій частині та постановлення нового рішення.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з останнього прострочених відсотків та заборгованості за відсотками за простроченим кредитом - скасуванню, з постановленням в цій частині нового рішення по відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Крім того, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, оплата яких у вигляді судового збору в розмірі безпідставно покладена на відповідача.

Так, згідно наданої ОСОБА_1 довідки МСЕК від 01.12.2021, останній є інвалідом ІІ групи.

Згідно ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

При подачі апеляційної скарги останній мав би сплатити 2900,76 грн.

За наслідками апеляційного перегляду з позивача в порядку ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення на користь держави судовий збір за подану апелянтом ОСОБА_1 як інвалідом 2 групи апеляційну скаргу, в розмірі з урахуванням принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що банком заявлено вимог на 20760,46 грн., з яких судом задоволено на суму 14512,89 грн., тобто на 69,9%, до стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 2027,63 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в розмірі 3808,39 грн. та про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 974,40 грн., а також в частині розподілу судових витрат - скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит та про стягнення заборгованості за простроченими відсотками -відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу у розмірі 2027,63 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 липня 2023 року.

Судді: О.І. Обідіна А.І. Дорош О.А. Лобов