УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

Справа №348/1652/23

2/348/670/23

20 липня 2023 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Т.А.Бурдун, ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Саджавскої сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до Органу місцевого самоврядування - Саджавскої сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно в цілому, яке складається з житлового будинку загальною площею 77,9 кв.м та прибудинкових споруд: стайні площею 25, 7 кв.м, стодоли 14,5 кв.м, шопи площею 23,3 кв.м, вбиральні площею 1 кв.м, та огорожі розміром 78,6 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд, передусім, виходить з того, що позовна заява повинна бути подана з додержанням вимог, визначених ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що таку слід залишити без руху з наступних підстав:

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, в роз`ясненнях, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

В порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зазначаючи в позовній заяві, що «померла являлась бабусею заявниці по батьківській ліній», позивач не вказує, якими доказами підтверджується вказана обставина.

Викладаючи в позовній заяві що «після смерті померлої позивачка ОСОБА_1 вступила в спадщину та фактично прийняла її, так як за життя допомагала в господарстві, а після смерті здійснювала поховання померлої бабусі та вступила в управління майном, яке залишилось після її смерті», позивач також не зазначає, якими доказами підтверджується вказана обставина.

Доказів не підтвердження вищевказаних обставин до позовної заяви також не долучено.

Крім того, суд звертає увагу на виключність права позивача щодо визначення предмету і підстав позову, і одночасно на те, що невірно обраний позивачем спосіб захисту прав і інтересів є підставою для відмови у позові.

Так, в порушення п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, в позовній заяві обрано вочевидь невірний спосіб захисту прав або інтересів позивача.

Зокрема, позивач, обираючи вказані в позовній заяві способи захисту своїх прав та інтересів, не враховує ті обставини, що відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину позивач має звертатися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на спадкове майно.

При цьому, у доданому до суду листі нотаріуса останній зазначає про те, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки позивачем пропущений строк на прийняття спадщини. Отже, встановлення такого факту або визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є умовами для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають уточненню.

При цьому, суддя зауважує, що в позовній заяві позивачем не зазначено жодних обставин щодо поважності причин пропуску ним строку для прийняття спадщини, що в свою чергу є невиконанням вимог пункту 5 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст.175,177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

При таких обставинах, відповідно до ст.185 ЦПК України, вважаю, що позов підлягає залишенню без руху та позивачу слід надати строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175- 177, 185, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Саджавскої сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали та роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А.Бурдун