Ухвала

19 липня 2023 року

місто Київ

справа № 947/3678/21

провадження № 61-10260ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ієговська Анастасія Олександрівни, на постанову Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» (далі - ТОВ «СОЮЗ») 343 324,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Набережній у смт Таїрове Овідіопольського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої загинув її син ОСОБА_3 .

Зазначала, що смертю єдиного сина їй завдано значної моральної шкоди, син був для неї єдиною опорою та надією у житті, найближчою людиною, який підтримував її і морально і матеріально. Позивачка втратила нормальний сон, внаслідок чого погіршився стан здоров`я, її звичний уклад життя назавжди змінився, загальний стан пригнічений, вона відчуває постійний страх та відчай, що вимагає від неї суттєвих додаткових зусиль для подальшої організації життя.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнено з ТОВ «СОЮЗ» на користь ОСОБА_1 343 324,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року змінено.

Стягнено з ТОВ «СОЮЗ» на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції врахував, що нещасний випадок стався у зв`язку з необережністю самого потерпілого ОСОБА_3 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (0,43), порушив пункти 1.5, 4.9 Інструкції з охорони праці № 8 для вантажників сміттєвозів, затвердженої наказом ТОВ «СОЮЗ» від 17 червня 2013 року № 19/06-ок, а саме: заборони використання технологічних підніжок під час руху на великі відстані (більше 200 метрів), а також під час руху автомобіля заднім ходом.

Суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди врахував як характер і обсяг душевних страждань ОСОБА_1 так і обставини, за яких була завдана така шкода.

У липні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ієговська А. О., в якій заявниця, просить постанову Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року скасувати, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 343 324,00 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн).

Отже, оскаржуване судове рішення відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга містить посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд, враховуючи ціну та предмет позову, висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зроблені за результатами оцінки доказів, а також доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються неправильної оцінки судом доказів у справі, що згідно зі статтею 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції, з такими доводами заявниці не погоджується і вважає їх безпідставними, з огляду на таке.

Право на оскарження судового рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб заявниця обґрунтовувала тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки оскаржуване судове рішення грубо порушує право позивачки на рівність перед законом, а саме матері, яка втратила сина.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

При визначенні розміру відшкодування моральної суди застосовують статтю 23 ЦК України, ураховують глибину моральних страждань, засади розумності, виваженості, справедливості, з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення у конкретній справі. Такі критерії є загальновизначеними та відповідають практиці Верховного Суду, зокрема висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) щодо застосування зазначеної норми матеріального права.

Тобто суди усіх ланок, застосовуючи положення статті 23 ЦК України та встановлюючи наявність/відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, ураховують особливості обставин кожної конкретної справи.

Наявність правозастосовчої практики у подібних правовідносинах (позов про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина) свідчить посилання заявниці на постанову Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 355/812/17, у якій суд касаційної інстанції, зменшуючи суму відшкодування врахував , що смерть сина позивача спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю та переходом залізничної колії у місці, яке для цього не пристосовано.

Отже, заявниця не обґрунтувала в чому полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на її думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Іншим випадком, який є підставою для відкриття провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб заявниця обґрунтовувала тим, що справа має виняткове значення для неї, оскільки суд апеляційної інстанції позбавив її права на отримання справедливого відшкодування справедливого моральної шкоди. Позивачка втратила сина, який був для неї єдиною опорою та надією у житті, що назавжди змінило звичайний склад життя, загальний стан пригнічений, відчуває постійний страх та відчай, що вимагає від неї суттєвих додаткових зусиль для подальшої організації життя.

Проте зазначені доводи дублюють мотиви позовних вимог, які були оцінені судами першої та апеляційної інстанцій, у зв`язку з чим суди дійшли висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, у зв`язку зі смертю сина, водночас суд апеляційної інстанції змінив розмір такого відшкодування з чим не погоджується заявниця та, посилаючись на ті самі обставини, просить переглянути зазначене судове рішення апеляційного суду.

Очевидно, що зазначена справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , проте, у спірному випадку (у цій справі) перегляд судового рішення зумовлюється виключно переоцінкою тих самих доводів та мотивів вже наведених раніше заявницею, що згідно зі статтею 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявники їх наявність не обґрунтували.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення ЄСПЛ у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення ЄСПЛ у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ієговська Анастасія Олександрівни, на постанову Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак