Справа № 308/8759/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

Головуючого судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судового засідання Пазяк С.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укладення договору найму житлового приміщення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костяков Д.В., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укладення договору найму житлового приміщення .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 січня між батьком ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Ужгородською міською радою в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради було укладено договір найму житлового приміщення щодо квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 42,50 м2.

Факт укладання даного договору підтверджується витягом з Рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28 грудня 2022 року №644 та типовим Договором найму житла в будинках державного і комунального фонду від 06 січня 2023 року.

Позивач станом на дату смерті батька ОСОБА_3 , фактично ( без реєстрації ) проживав разом з ним, що підтверджується Актом про фактичне проживання особи без реєстрації від 05 квітня 2023 року та відповідною довідкою №80 від 11 квітня 2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 14 лютого 2023 року.

21 квітня 2023 року, позивач ОСОБА_1 , звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської ради із заявою про укладення договору найму житлового приміщення щодо кв. АДРЕСА_1 .

03 травня 2023 року Відповідач рішенням №232 відмовив у задоволенні заяви Позивача у зв`язку з відсутністю реєстрації його місця проживання за вказаною вище адресою місцезнаходження квартири, а також в порядку ст.13, ст.106 ЖК України, що підтверджується витягом з Рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про укладення договорів найму житлового приміщення» від 03 травня 2023 року №232.

Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає вказану вище відмову відповідача щодо укладення з ним договору найму житлового приміщення щодо квартири АДРЕСА_1 . неправомірною та такою, що становить порушення його законних прав та інтересів .

Ухвалою суду від 30.05.2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У відзиві на позовну заяву виконавчий комітет Ужгородської міської ради вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, зокрема, зазначають, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився,

Відповідач в судове засідання не з`явився.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи її розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 січня між батьком ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Ужгородською міською радою в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради було укладено договір найму житлового приміщення щодо квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 42,50 м2.

Факт наявності родинного зв`язку між позивачем та батьком ОСОБА_3 , підтверджується Свідоцтвом про народження виданим повторно 21.08.2009 року.

Позивач проживав разом з батьком фактично ( без реєстрації ) , що підтверджується Актом про фактичне проживання особи без реєстрації від 05 квітня 2023 року та відповідною довідкою №80 від 11 квітня 2023 року.

Після смерті батька позивач ОСОБА_1 , звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської ради із заявою про укладення договору найму житлового приміщення щодо кв. АДРЕСА_1 ., в результаті чого отримав відмову.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Статтею 61 ЖК УРСР встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

За змістом статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в цьому жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 201/9899/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

На підставі наведених норм права та встановлених фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що позивач надав суду належні і допустимі докази на підтвердження того, що він вселився до квартири свого батька. ОСОБА_3 , із дотриманням встановленого законом порядку у якості члена сім`ї основного квартиронаймача,. Обставини тривалого проживання, позивача за вказаною адресою підтверджуються письмовими доказами Актом про фактичне проживання особи без реєстрації від 05 квітня 2023 року та відповідною довідкою №80 від 11 квітня 2023 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач набув права користування спірною квартирою нарівні з наймачем, оскільки був вселений як член сім`ї померлого наймача. Захистити своє право у позасудовому порядку позивач позбавлений можливості, оскільки у зв`язку з відсутністю укладеного договору найму з попереднім квартиронаймачем та відсутністю реєстрації відповідач позивача за вказаною адресою відповідач відмовляється визнавати його квартиронаймачем.

Отже, право позивача порушене і підлягає захисту шляхом визнання на ним права користування житлом - квартири кв. АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укладення договору найму житлового приміщення - задоволити .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 42,50м2.

Зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради ( ) укласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення, а саме договір найму в АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 42,50м2

Стягнути з виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 суму 1073 (одну тисячу сімдесят три гривні) 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області В.І.Бедьо