Справа №522/7784/15-ц
Провадження №6/522/314/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., розглянувши заяву представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа по цивільній справі №522/7784/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільні справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Приморського районного суду від 11.11.2015 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість за кредитним договором № OD30AA00000911 від 09.08.2007 року у розмірі 52101,04 [Долар США], що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 821 112 (вісімсот двадцять одну тисячу сто дванадцять) гривень 39 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

До суду 13.07.2023 року надійшла заява представника АТ КБ «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа.

Матеріали заяви разом зі справою були передані судді 14.07.2023 року.

Вивчивши заяву та додані до неї документи встановлено, що заява підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.433 ЦПК України, заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вказана норма відноситься до Розділу VІ ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

08 лютого 2020 року набули чинності зміни до Цивільного процесуального кодексу України згідно яких, зокрема, ч.2 ст.183 ЦПК України доповнено абзацом другим.

Відповідно до положень абз.2 ч.2 ст.183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Так, заявником до заяви на підтвердження надсилання учасникам процесу не надано описів поштових відправлень та квитанцій про таку відправку, що є порушенням норми ст.183 ЦПК України.

Отже, оскільки нормами ЦПК України передбачений обмежений строк для розгляду заяви про видачу дублікату виконавчого листа, про розгляд таких заяв, необхідною передумовою дотримання судом основних засад цивільного судочинства під час розгляду зазначеної категорії заяв є направлення заявником учасникам справи тексту самої заяви та доказів на підтвердження викладених в ній обставин, позаяк сторони у справі повинні бути заздалегідь повідомленні про таку заяву для надання їм достатнього часу для ознайомлення з її змістом та можливості підготовити свої пояснення (заперечення) на відповідну заяву.

Таким чином, неотримання учасниками справи копії заяви порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє учасників справи можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року №2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою. При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду в прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Отже, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом своїх порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16.12.1992 року, заява №12964/87).

У рішенні у справі "Bellet v. France" від 04.12.1955 року, заява №23805/94, ЄСПЛ зазначив, що статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010 року).

За змістом ч.4 ст.183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заява про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа подана без додержання вимог ч.2 ст.183 ЦПК України в частині надання суду доказів про надсилання (надання) такої заяви іншим учасникам справи, то заява підлягає поверненню заявнику без розгляду на підставі положень ч.4 ст.183 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.183, 353, п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа по цивільній справі №522/7784/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - повернути заявнику без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили із моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В.Домусчі