КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/6016/22-ц Головуючий у 1 інстанції: Матійчук Г.О.
Провадження № 22-ц/824/9670/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складіколегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мегедь Лілії Ніазівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих за договором купівлі-продажу земельних ділянок,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих за договором купівлі-продажу земельних ділянок. Зазначила, що 26.02.2019 року вона видала довіреність, у якій уповноважила ОСОБА_2 на здійснення ряду юридичних дій щодо належного їй на праві власності майна - земельних ділянок, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 , 0,2500 га, кадастровий №:10:121:0169 та земельна ділянка за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бобрицька сільська рада, площею 0,1000 га, кадастровий №322480600:02:032:5023. Їй стало відомо, що на підставі вказаної довіреності відповідач уклав договори купівлі-продажу земельних ділянок та отримав належні їй грошові кошти в сумі 400 000 грн. Відповідач не повідомляв їй про укладення вказаних договорів, а також не передавав кошти за продаж земельних ділянок. ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошові кошти, отримані в якості оплати за договорами купівлі-продажу в сумі 400 000, 00 грн., суму інфляційних втрат у сумі 70 807, 09 грн., 3 % річних у сумі 33534, 25 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не надала доказів на продажу відповідачем земельних ділянок а 400 000 грн. та не отримання від ОСОБА_2 коштів від продажу земельних ділянок. Відповідач не заперечував факт отримання ним коштів з продажу земельних ділянок в сумі 400 000 грн. і саме на нього покладається обов`язок доведення передачі грошових коштів після укладення договорів купівлі-продажу.

В судове засідання ОСОБА_1 і її представник не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутності апелянта.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.02.2019 року ОСОБА_1 видала на ім`я ОСОБА_2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О. А. та зареєстровану за №1242, якою уповноважила ОСОБА_2 на здійснення ряду юридичних дій, зокрема, розпорядження в порядку, передбаченому законодавством України (продаж, обмін на будь-яке інше майно, здачі в оренду, іпотеку, за ціну та на умовах за його власним розсудом, або укладення будь-яких інших дозволених діючим законодавством договорів) щодо належного їй на праві власності майна, а саме земельних ділянок, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 , 0,2500 га, кадастровий №:10:121:0169 та земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бобрицька сільська рада, площею 0,1000 га, кадастровий №322480600:02:032:5023 (а.с. 10).

У позові ОСОБА_1 зазначала, що на підставі виданої нею довіреності 07 березня 2019 року відповідач уклав договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок, на підставі яких відповідач здійснив відчуження земельних ділянок своїй матері ОСОБА_3 за 400 000 грн. Про укладання договорів ОСОБА_2 їй не повідомив та не передав отримані від продажу земельних ділянок грошові кошти.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого щодо об?єкта нерухомого майна право власності на земельну ділянку за кадастровим номер №:10:121:0169, площа 0, 2501 га, належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 403, виданий 07.03.2019, видавник: Нікітенко В. В. , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого щодо об?єкта нерухомого майна право власності на земельну ділянку за кадастровим номер №322480600:02:032:5023, площа 0,1 га, належить ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серіяя та номер: 404, виданий 07.03.2019, видавник: Нікітенко В. В. , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області (а.с. 12, 13).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою факту неотримання коштів від продажу земельних ділянок ОСОБА_2 . Також суд вважав недоведеним продаж земельних ділянок відповідачем саме за 400 000, 00 грн.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 1000, 1001 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1002 ЦК України).

Згідно ст. ст. 1003, 1004 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить (ст. ст. 1006, 1007 ЦК України).

Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 320/4274/16-ц висловив правову позицію щодо застосування частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України та вказав, що у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, зазвичай, обов`язок доведення вчинення певних дій та настання певних обставин покладається на сторону, на яку покладено відповідні зобов`язання.

Оскільки відповідно до ст. 1006 ЦК України визначено, що повірений зобов`язаний повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність і надати звіт про виконання доручення, а також негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення, у разі виникнення спору щодо виконання доручення, обов`язок надання доказів виконання передбачених дорученням дій та передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, покладається саме на повіреного, адже саме він в межах виконання доручення вчиняє активні дії.

Відповідно, суд першої інстанції безпідставно поклав на позивачку обов`язок довести, що вона не отримувала від повіреного грошові кошти за продаж належних їй земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував факт надання йому повноважень за виданою ОСОБА_1 довіреністю продати належні останній земельні ділянки. Він також підтвердив, що як повірений за довіреністю продав належні позивачці земельні ділянки за 400 000 грн. своїй матері ОСОБА_3 . Проти позовних вимог ОСОБА_1 відповідач заперечував з тих підстав, що отримані від продажу земельних ділянок грошові кошти позивачка отримала. Доказів належного виконання обов`язку передати ОСОБА_1 грошові кошти за продаж земельних ділянок ОСОБА_2 не надав.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_2 був зобов`язаний передати позивачці кошти від продажу земельних ділянок негайно, є обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у сумі 70 807, 09 грн., трьох відсотків річних у сумі 33 534, 25 грн. на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідач вказував, що ОСОБА_1 пред`явила даний позов з метою вчинення тиску на нього, щоб він відступився від права на квартиру, яка набута у власність під час шлюбу з її дочкою.

Колегія суддів відхиляє такі доводи відповідача, оскільки вони є нічим іншим як припущенням та не підтверджені жодними доказами.

Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих за договором купівлі-продажу земельних ділянок задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5184,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 7776,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Мегедь Лілії Ніазівни , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих за договором купівлі-продажу земельних ділянок задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, отримані в якості оплати за договорами купівлі-продажу в сумі 400 000, 00 грн., суму інфляційних втрат у сумі 70 807, 09 грн., три відсотки річних у сумі 33 534, 25 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5184,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 7776,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.