Ухвала

20 липня 2023 року

м. Київ

справа № 303/6014/21

провадження № 61-10290ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево про визнання права на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево (далі - КЕВ м. Мукачево ) про визнання права на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

В обґрунтування позову зазначав, що є військовослужбовцем (має спеціальне звання підполковник), який наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 19 жовтня 2017 року № 729 відряджений до Державного космічного агентства України, де проходить службу на посаді інженера служби забезпечення експлуатації та ремонту апаратури відділу експлуатації Західного центру радіотехнічного спостереження Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України та має вислугу на військовій службі понад 20 років.

Вказував, що перебуває на квартирному обліку у Державному космічному агентстві України, як військовослужбовець Збройних сил України, який потребує покращення житлових умов, та включений до списку військовослужбовців, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, як учасник бойових дій.

До взяття на квартирний облік у Державному космічному агентстві, він зі складом сім`ї три особи: він, дружина та син у період з 01 вересня 2005 року до 29 грудня 2017 року, перебував на квартирному обліку при Військовій частині НОМЕР_1 .

Вказував, що разом з сім`єю з 25 вересня 2009 року постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 і така має статус службового житлового приміщення.

02 квітня 2021 року з метою реалізації своїх житлових прав, як військовослужбовця та учасника бойових дій, які гарантовані Конституцією України, та іншими нормативно-правовими актами, звернувся до КЕВ м. Мукачево з рапортом (заявою) щодо вирішення питання про виключення зазначеного житла, в якому він проживає із сім`єю, з числа службового та забезпечення ним його сім`ї для постійного проживання, оскільки, постійного житла ні він, ні будь-хто із членів його сім`ї не має, а тому він потребує поліпшення житлових умов.

За наслідками розгляду його рапорту 15 червня 2021 року відповідачем складена відповідь, якою його повідомлено, що на підставі чинного законодавства, на теперішній час, у нього та членів його сім`ї немає підстав для вирішення питання щодо зняття статусу «службова» з квартири АДРЕСА_1 та закріплення її як постійної за ним і членами його сім`ї.

Вважаючи таку відмову незаконною, просив суд визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та право на забезпечення нею для постійного проживання; зобов`язати відповідача подати до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області клопотання разом з належно оформленими документи про виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та право на забезпечення нею для постійного проживання. Зобов`язано КЕВ м. Мукачева Міністерства оборони України подати до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області клопотання разом з належно оформленими документи для виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 .

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що КЕВ м. Мукачева проявив невмотивовану бездіяльність, відмовляючи позивачу у поданні клопотання про розгляд питання стосовно виключення житлового приміщення з числа службового, що обмежує права ОСОБА_1 на забезпечення житлом.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу КЕВ м. Мукачево задоволено частково. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що КЕВ м. Мукачево не може самостійно приймати розпорядчі рішення про виключення житлового приміщення з числа службового за відсутності відповідних рішень житлових комісій, які затверджуються командирами військових частин та Міністерством оборони України. За цих обставин КЕВ м. Мукачево не є самостійним відповідачем, який одноосібно несе матеріально-правову відповідальність перед позивачем. Заявлені вимоги стосуються прав та обов`язків не тільки КЕВ м. Мукачево, а й безпосередньо Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, які позивачем не залучені до справи як співвідповідачі.

05 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у цій справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Тож, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а також формальне цитування постанов Верховного Суду, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Наведене свідчить про невиконання заявником вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судового рішення.

Верховний Суд роз`яснює заявнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево про визнання права на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак