КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/5346/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Кролівець О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шмарова Олексія Валерійовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року в складі судді Волчка А. Я.,

встановив:

11.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на ті підстави, що з 02.11.2017 вона є власником земельної ділянки, кадастровий номер 322248590:01:044:5018, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Після набуття права власності на вказану земельну ділянку, вона розпочала будівництво та 11.09.2018 зареєструвала право власності на збудований житловий будинок за вищевказаною адресою.

Згідно кадастрового плану земельної ділянки за кадастровим номером 322248590:01:044:5018, власником суміжної земельної ділянки від точки А до точки Б за кадастровим номером :044:0018 є ОСОБА_2 .

На початку 2018 року ОСОБА_2 впритул до земельної ділянки позивача розпочала будівництво та в подальшому збудувала господарську споруду без будь-якої дозвільної та проектної документації. На земельній ділянці позивача встановила паркан.

Під час проведення геодезії земельної ділянки за допомогою вимірювальної техніки встановлено, що винесення точок в натурі в бік земельної ділянки відповідача становив 1,45 м та 1,60 м, що порушує право позивача володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

В самочинній забудові площею близько 50 кв. м. відповідачка почала займатися вирощуванням свиней та птиці у великих масштабах, влаштувала мале фермерське господарство. З 2019 року, внаслідок діяльності по утриманню та забою свиней, на території присадибних земельних ділянок позивача та інших суміжних землевласників стоїть постійний нестерпний сморід, чути крики тварин, з`явилися мухи та щурі.

Крім того, на території подвір`я утримується в загоні відкритого типу близько 70 голів домашньої птиці (качок), що відносить домашнє господарство до категорії малих птахофабрик. Відстань від загону до вікон найближчої житлової забудови також близько 2-х метрів.

Актом комісійного обстеження в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області від 16 жовтня 2019 року, затвердженого сільським головою Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, ОСОБА_2 зобов`язано при утриманні худоби та птиці дотримуватися вимог чинного законодавства , Закону України «Про особисте селянське господарство». Власник зобов`язаний забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням; не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон, та забезпечити виконання вимог Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 №173, щодо дотримання відстані від сараю для утримання худоби, загону для утримання птиці до вікон найближчої житлової забудови сусідів.

11.11.2019 Києво-Святошинським районним управлінням Головного управління Держпродспоживчслужби в Київській області винесено припис усунути такі порушення: заборонено переміщення свиней без відповідних ветеринарних документів; дотримуватись правил добросусідства та обмежень щодо встановлених земельних сервітутів та охоронних зон. 12.11.2019 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. 13.11.2019 чоловіком відповідачки сплачено штраф.

На даний час відповідачка порушення не усунула, на законні вимоги позивача стосовно приведення у відповідність до цільового призначення земельної ділянки не реагує, встановлений паркан не переносить, діяльність малої ферми не зупиняє, побудовану господарську споруду від межі не демонтує та на всі вимоги погрожує життю та здоров`ю родини позивача.

Зазначила, що відповідно до положень 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2009 Планування та забудова територій, чинних з 01.10.2019, для нової садибної та дачної забудови відстань від межі земельної ділянки слід встановити не менше 3 м.

Оскільки самочинна забудова є господарською спорудою та відповідно до проведеного обстеження комісією встановлено, що вона є малою фермою, де утримується худоба у великій кількості, тому відповідно до таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12: «Допустимі відстані від житлових будинків до господарських споруд» господарські будівлі (сараї) для худоби, інших тварин та птахів (площею до 50 кв.м.) повинні бути розміщені не ближче 15 м від житлових будинків і літніх кухонь та не ближче 20 м від питних колодязів.

Також були порушені протипожежні відстані між господарською спорудою відповідача та житловим будинком позивача.

З огляду на те, що господарська будівля, яка використовується як ферма для вирощування худоби у великих розмірах, побудована притул до житлового будинку позивача та на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, позивачка просила: усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:044:5018, зобов`язавши ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати господарську будівлю, площею біля 50 кв.м., яка розташована на присадибній ділянці за кадастровим номером :01:044:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати паркан з належної ОСОБА_1 на підставі права власності земельної ділянки, кадастровий номер :01:044:5018, яку розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, відповідач не дотримується Ветеринарно-санітарних правил для боєнь, забійно-санітарних пунктів господарств та подвірного забою тварин, забій здійснюється без нагляду спеціаліста державної установи ветеринарної медицини та без необхідних документів, не виконує вимоги до прибирання місця забою.

Всупереч Правил пожежної безпеки в Україні відповідач здійснювала обробку туш свиней користуючись відкритим вогнем на відстані від житлових будинків меншій, ніж дозволено, про що можуть підтвердити сусідні землекористувачі.

Утримання та забій свиней відповідачем призводило до того, що в домоволодінні позивача, особливо в літню пору, стояв неприємний запах, було чутно крики тварин при їх життєдіяльності та забої.

Вказані обставини свідчать про порушення прав позивача, визначених ст. 50 Конституції України, ст. 293 ЦК України ( право на безпечне для життя і здоров`я довкілля), правил добросусідства.

З огляду на викладене, позивачка просила заборонити ОСОБА_2 утримання та подвірний забій свиней, як на присадибній ділянці так і у господарській будівлі площею біля 50 кв.м., яка розташована на земельній ділянці кадастровий номер :01:044:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Дитина позивача з 10.06.2019 перебуває на обліку у ДКБ №9, відділення профілактики та лікування захворювань слизової оболонки порожнини рота і пародонта, з діагнозом хронічна герпетична інфекція. Дане захворювання відбулося саме в той період, коли відповідачем було проведено великий обсяг забою свиней на власному подвір`ї.

Оскільки відповідачка тривалий час вчиняє протиправні дії, з порушенням санітарних, протипожежних вимог і правил здійснювала вирощування, утримання та забій значного поголів`я свиней, що потягло негативні наслідки для позивачки та членів її сім`ї, вони перенесли душевні страждання та переживання, були змушені для захисту та відновлення своїх прав неодноразово звертатися у відповідні органи та до суду, що призвело до зміни їх звичайного способу життя, змін у соціальних стосунках, чим було завдано моральної шкоди, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Також просила відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

27.12.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Шмаров О. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, Конституції України.

Суд першої інстанції не надано належної оцінки наданим доказам: фотознімкам розташування житлового будинку позивача та самочинної забудови відповідача, спалювання продуктів відходів після забою свиней, винесення точок в натурі, плану схеми меж, показам свідків, СD диску з відеозаписом про порушення санітарних, протипожежних вимог та правил, забій значного поголів`я свиней тощо, проте суд першої інстанції їх не досліджував, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем надано належні докази на підтвердження того, що об`єкт самочинного будівництва було збудовано після 2018 року, які відповідач не спростувала. Суд першої інстанції не звернув уваги на порушення у розташуванні свиноферми впритул до межі земельної ділянки позивача та не надав відповідно оцінки.

На підтвердження того, що паркан відповідача знаходиться на земельній ділянці позивача остання надала план схеми меж, виготовленої сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_3 .

З плану схеми ділянки позивача вбачається, що відстань від межі ділянки до паркану відповідача становить 1,42 м, 1, 58 м, 1,42 м, що підтверджує той факт, що паркан відповідача знаходиться на земельній ділянці позивача.

Складені акти жителів с. Петропавлівська Борщагівка від 05.11.2020 та звернення від 19.07.2021 свідчать про те, що попри наданий припис відповідачу та вкладання адміністративного стягнення на чоловіка відповідача ОСОБА_4 , останніми продовжено використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Звертає увагу суду на той факт, що на момент обстеження та складення припису, відповідач мав акт від 05.06.2019 про проведення щеплень свиней, яких налічувалось 35.

Водночас ГУ Держпродспоживчслужби в Київській області Києво-Святошинського управління винесено припис про заборону переміщення свиней без відповідних ветеринарних документів, а також без дозволу державного ветеринарного інспектора на їх переміщення, відповідно до п. 2 ст. 32 та п.4 ст. 37 Закону України « Про ветеринарну медицину», а також дотримання правил добросусідства, порушено санітарно - захисні зони розташування господарства, а саме розмір санітарно захисної зони на фермерські селянські свинарські господарства згідно наказу МОЗ України від 19.06.1996 на 30 голів має становити 50 м. до найближчої житлової будови.

Тобто посилання суду першої інстанції на те, що відносно громадянина ОСОБА_4 , який не є власником земельної ділянки та не є відповідачем у справі складено припис та постанову про накладання адміністративного стягнення є неправильним.

Крім того згідно протоколу про адміністративне правопорушення №002 від 12.11.2019 ОСОБА_4 зареєстрований за адресою відповідача, що дає підстави стверджувати, що відповідач спільно з чоловіком ОСОБА_4 ведуть спільне господарство.

Поза увагою суду залишено те, що 19.07.2021 провідними фахівцями з соціальної роботи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої було складено висновок, що для дитини в будинку створені всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання. В дитини є окрема кімната, окреме ліжко, шафа, стіл для виконання завдань, але вікна в кімнаті відкрити неможливо, через запах аміаку. Запах йде від сусідського двору, який знаходиться праворуч. Відкрити вікна неможливо сморід нестерпний. Дитина не може гратися на подвір`ї по причині того, що не вистачає чистого повітря.

Також актом огляду КП «Благоустрій» від 10.12.2020 викладені факти порушення екологічних та епідеміологічних норм, згідно яких вбачається антисанітарні умови у зв`язку з веденням господарської діяльності відповідачем з вирощування великої кількості свиней та домашньої птиці.

Суд першої інстанції вказує на те, що позивач мав надати письмовий доказ про забруднення відповідачем повітря у зв`язку з веденням домашнього господарства на відповідній ділянці, однак дана обставина підтверджена не тільки сусідами, а й незалежними органами державної влади.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ніколаєнко В. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Бубенок В. Г. просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 322248590:01:044:5018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1173 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер:38014381 від 08.11.2017.

11.09.2018 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 травня 2006 року ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, номер АДРЕСА_1 . Зазначений будинок позначений на плані під літерою А- цегляний, загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., при ньому будівлі і споруди: огорожа №1-2, вбиральня - літ. Б. (а.с. 73 т.1).

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 листопада 2006 року ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, номер АДРЕСА_1 . Зазначений будинок позначений на плані під літерою А - з шлакоблоку, загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м., при ньому будівлі і споруди: сарай - літ. Г, погріб - літ. "під Г", сарай - літ. Е, вбиральня - літ. Ж, свердловина -№І, огорожа - №1-2 (а.с. 74 т.1).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0659 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер : :01:044:0018 (а.с. 75 т.1).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер: :01:044:0015 (а.с. 76 т.1).

Звертаючись з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1173 га, кадастровий номер 322248590:01:044:5018, зобов`язавши ОСОБА_2 демонтувати господарську будівлю, площею біля 50 кв.м. та паркан, позивачка посилалась на те, що вказані об`єкти побудовано без будь-якої дозвільної документації, без дотримання допустимої відстані від житлового будинку до господарської споруди, з порушенням протипожежної відстані, а паркан встановлено на земельній ділянці позивача.

Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про порушення відповідачем вимог земельного, будівельного законодавства, а також норми санітарного законодавства.

Стороною позивача в судовому засіданні не заявлялось клопотань щодо проведення по справі судових будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи, за результатом яких можливо встановити факт перетину земельних ділянок сторін, а також що паркан відповідача знаходиться на земельній ділянці позивача.

В той же час згідно листа Головного управління Держдгеокадастру у Київській області від 16.08.2021 року № 29-10-0.221-9611/2-21 зазначено, що в ДЗК перетин вищезазначених земельних ділянок відсутній.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першої статті 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Право власності особи може бути захищено лише разі його порушення, оспорювання чи невизнання.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

У частині другій статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

В силу вимог статті 376 цього Кодексу право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Аналогічні роз`яснення викладені і у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК).

Розглядаючи спір по суті, суд першої врахував положення зазначених норм, оцінив надані сторонами докази та дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 у вказаній частині.

Так, на підтвердження заявлених позовним вимог про зобов`язання відповідача демонтувати господарську споруду площею біля 50 кв.м., позивач не надала належних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано:

- Акт комісійного обстеження в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області від 16.10.2019, затвердженого сільським головою Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, відповідно до якого відстань від приміщень для утримання худоби до вікон найближчої житлової забудови складає близько 2 метрів, чим порушено вимоги Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 №173 (додаток №5) (а.с.13 т.1);

- заяву ОСОБА_1 від 20.02.2018 до Департаменту ДАБІ у Київській області з проханням провести перевірку самочинно-побудованих будівель за адресою: АДРЕСА_2 ( власник ОСОБА_2 ) (а.с.19 т.1);

- заяву ОСОБА_1 від 21.02.2018 до Сільського голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради з проханням організувати виїзну комісію щодо вирішення питання самочинного будівництва її сусідом без дотримання будівельних норм, в зв`язку з чим вона не може реалізувати своє право на будівництво житлового будинку (зараз самочинна забудова на рівні фундаменту) (а.с.20 т.1);

- заяву ОСОБА_1 від 23.02.2018 на адресу відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської РДА, в якій позивач повідомила про те, що ОСОБА_2 розпочала самовільну забудову, з її слів - сарай задля утримання тварин, відступивши від її межі всього близько 1 м. Наразі забудова на етапі виконання фундаменту (а.с.21 т.1);

- план-схему меж земельної ділянки ОСОБА_1 кадастровий номер 322248590:01:044:5018, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 ( а.с.59 т.1).

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалась на те, що паркан встановлено на її земельній ділянці, так само як і будинок АДРЕСА_2 , побудований ще у 1990 році на земельній ділянці, яка була виділена першому власнику рішенням виконкому Петропавлівської сільської ради, тобто задовго до отримання позивачем права власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок та господарські будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_2 , побудовані з дотриманням державних будівельних норм, які діяли на час забудови з урахуванням меж фактичного використання земельних ділянок.

Згідно наданої ОСОБА_2 вихідної інформації за результатами інвентаризації земельних ділянок, сторона ділянки, що межує із гр. ОСОБА_1 (кадастровий номер 322248590:01:044:5018; 322248590:01:044:5019 ) не відповідає даним, що внесені до Державного реєстру земель, в розмірах довжини і місцеположенні поворотних точок, є необхідність корегування межі (а.с.125 т.1).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та надані суду докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог у вказаній частині.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 17 липня 2019 року у справі № 462/469/14-ц (провадження № 61-23742св18); від 21 травня 2020 року у справі № 726/824/15-ц (провадження № 61-45216св18) та від 30 червня 2020 року у справі № 201/2886/15-ц (провадження № 61-4332св20), від 27 червня 2022 року у справі № 723/2158/19 (провадження № 61-20591св21).

Позивач не заявляв вимог про проведення перебудови об`єкту самочинного будівництва у спосіб, не пов`язаний із його знесенням.

Позивачем також не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Клопотань про призначення будівельно-технічної експертизи в суді першої інстанції позивач не заявляла, а також не надала доказів неможливості заявлення такого клопотання в суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині заборони ОСОБА_2 утримання та подвірний забій свиней, як на присадибній ділянці, так і в господарській будівлі площею біля 50 кв.м., суд першої інстанції також виходив з їх недоведеності.

Відповідно до Акта комісійного обстеження в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області від 16.10.2019, затвердженого сільським головою Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, на території домоволодіння наявна цегляна споруда (сарай) площею близько 50 кв.м, для утримання домашньої худоби. На час перевірки в сараї утримується 35 голів свиней різного віку. Кількість утримуваного поголів`я свідчить про віднесення даного господарства до групи малих сільськогосподарських підприємств та потребує отримання згоди для розміщення на території села, як об`єкту, діяльність якого завдає екологічного впливу на дану місцевість, що передбачено законом України "Про місцеве самоврядування". Тварини вакциновані та ідентифіковані згідно представленої документації. Висновок комісії: зобов`язати гр. ОСОБА_2 , що проживає по АДРЕСА_2 , при утриманні худоби та птиці дотримуватись вимог чинного законодавства, Закону України " Про особисте селянське господарство " від 15.05.2003 №742-ІV, власник зобов`язаний забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням; не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватись правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон, та забезпечити виконання вимог Державних санітарних правил планування ат забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 №173, щодо дотримання відстані від сараю для утримання худоби, загону для утримання птиці до вікон найближчої житлової забудови сусідів (а.с.13 -14 т.1).

Відповідно до Ветеринарно-санітарних правил для боєнь, забійно-санітарних пунктів та подвірного забою тварин, затверджених Наказом Державного департаменту ветеринарної медицини, Міністерства аграрної політики України 14.01.2004 №4, забій тварин, що належать власникам, здійснюється на бойні (забійному підприємстві) на договірних засадах ( п.7.1). Подвірний забій тварин здійснюється під наглядом спеціаліста державної установи ветеринарної медицини ( п. 7.2). До забою допускаються клінічно здорові тварини (велика рогата худоба, вівці, кози, свині, птиця, кролі та ін.) відповідно до Правил передзабійного ветеринарного огляду тварин і ветеринарно-санітарної експертизи м`яса та м`ясних продуктів. Забій коней, ослів, мулів і верблюдів здійснюється тільки на забійних підприємствах під контролем спеціалістів

державної установи ветмедицини ( п. 7.3). У населених пунктах, віддалених від бойні (забійного підприємства) на значну відстань, забій тварин у особистих підсобних господарствах населення проводиться спеціально підготовленими забійниками, які повинні працювати під наглядом спеціаліста державної установи ветеринарної медицини з дотриманням чинних ветеринарно-санітарних вимог ( п.7.4). Власник тварини прибирає всі відходи: вміст шлунку та кишечнику, кров тощо; спалює використану солому, ретельно дезінфікує і змиває брезент, дошки. Закопує відходи та забруднений верхній шар землі у спеціально відведеному місці на глибину не менше 1 метра. Дезінфікує місце, де проводився забій тварини. Спеціалісти державних установ ветеринарної медицини здійснюють нагляд щодо дотримання цих вимог ( 7.15).

Позивачем не надано доказів того, що забій свиней в особистому підсобному господарстві відповідача здійснювався без нагляду спеціаліста державної установи ветеринарної медицини та нею не виконувались вимоги по прибиранню всіх відходів після проведеного забою.

Та обставина, що відповідач всупереч "Правил пожежної безпеки в Україні" здійснювала обробку туш свиней, користуючись при цьому відкритим вогнем на відстані від житлових будинків меншій, ніж дозволено, про що свідчить звернення жителів с. Петропавлівська Борщагівка до Голови Борщагівської територіальної громади ( а.с. 231-232 т.1), не може слугувати безумовної підставою для задоволення позовних вимог в обраний позивачем спосіб шляхом заборони ОСОБА_7 утримувати та здійснювати подвірний забій свиней.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування завданої моральної шкоди, як похідної вимоги від інших заявлених позовних вимог.

Позовні вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди позивачка обґрунтовувала тим, що дії відповідача, пов`язані з вирощуванням, утриманням та забоєм поголів`я свиней, тягнуть для неї та членів її сім`ї негативні наслідки у вигляді смороду у власному домоволодінні, постійного крику тварин. Для відновлення свого порушеного права позивачка була змушена неодноразово звертатися у відповідні органи та до суду, що призвело до зміни звичайного способу життя, змін у соціальних стосунках. Дитина позивача з 10.06.20189 року перебуває на обліку у зв`язку з захворюванням, яке розпочалося в період, коли відповідачем було проведено великий обсяг забою свиней на власному подвір`ї.

На підтвердження вказаної обставини судом в якості свідка було допитано ОСОБА_8 , який підтвердив ту обставину, що після будівництва ОСОБА_2 у 2019 році свинарника, всі нечистоти виливались на дорогу. Внаслідок діяльності відповідача з вирощування свиней для їх продажу на подвір`ї постійно стоїть сморід, чути крики свиней, яких ріжуть та смалять, а сало продають прямо на дорозі.

Відповідно до Акту від 10 грудня 2020 року, складеного юрисконсультом КП "Благоустрій" Ставенько О. В. та інспектором з благоустрою ОСОБА_9 , мешканцями ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , депутатом Борщагівської ОТГ ОСОБА_11 , територія приватного домоволодіння за адресою : АДРЕСА_2 огороджена металевою сіткою. На ділянці є велика господарська будівля, територія біля якої захаращена порожніми клітками для кролів та іншим побутовим сміттям. Господарська будівля на ділянці розташована на відстані близько 2 метрів від земельної ділянки ОСОБА_1 та її житлового будинку. На краю земельної ділянки зі сторони АДРЕСА_1 та річки Нивка за огорожею вкопані в землю бетонні кільця для каналізації, з якої іде сморід та наявні на ґрунті потоки рідини з неприємним запахом, яка стікає з цієї каналізації по пагорбу на ґрунтову дорогу до річки Нивка. Сморід відчувається на відстані 15-20 метрів. Каналізаційний колодязь побудований в безпосередній близькості від берега річки (а.с. 235 т.1).

З приводу функціонування свиноферми на подвір`ї відповідача та забою тварин на відстані 5 метрів від найближчих житлових будинків жителі села Петропавлівська Борщагівка в липні 2021 року також звертались до Голови Борщагівської територіальної громади (а.с. 231- 232 т.1).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , складеного провідними фахівцями з соціальної роботи та затвердженого директором КЗ "Центр надання послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області" 19.07.2021, за вказаною адресою проживає ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що в будинку дуже затишно і чисто. Підходячи до подвір`я відчули стійкий різкий запах аміаку, від якого неможливо втриматися, на подвір`ї знаходитись неможливо - сморід нестерпний. Для дитини в будинку створені всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання . В дитини є окрема кімната, окреме ліжко, стіл для виконання завдань, але вікна в кімнаті відкрити неможливо через запах аміаку. Запах йде від сусідського двору, який знаходиться поруч ( а.с. 233, 234 т.1).

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_14 від 14.11.2019, ОСОБА_15 , 2012 року народження, перебуває на обліку в ДКБ №9 (відділення ОПР) з 10.06.2019 р. Дз: хронічна герпетична інфекція, стадія ремісії (а.с.26 т.1).

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Відповідно до пункту «б» частини першої, другої статті 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктами «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).

Згідно з частиною третьою статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що позивачка зазнала втрат немайнового характеру внаслідок дій відповідача, пов`язаних з вирощуванням, утриманням та забоєм свиней, порушенням останньою правил добросусідства (неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

З таких підстав суд дійшов висновку про надання позивачу можливості відновити втрачену рівновагу та певною мірою, пом`якшити заподіяні переживання компенсацією моральної шкоди.

Враховуючи тривалість часу, протягом якого відбувається порушення прав позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про те, що 10 000 грн - саме той розмір, який є достатнім для відшкодування заподіяних позивачу моральних страждань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування завданої моральної шкоди та ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вказаних вимог.

В решті рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_16 - адвоката Шмарова Олексія Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування завданої моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.07.2023.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук