КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/5267/22 Головуючий у І інстанції - Заставенко М.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/8695/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Кононенко І.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», третя особа: ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії, -

установив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ДП МОУ «Укрвійськбуд», третя особа: ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2008 році ОСОБА_1 , під час проходження військової служби в органах прокуратури, отримав в порядку забезпечення житлом, згідно договору найму житла від 01 листопада 2008 року та акту прийому-передачі від 01 листопада 2008 року, житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в якому позивач разом із сім`єю проживає по теперішній час.

Позивач на законних підставах у 2008 році отримав у користування вказане житлове приміщення.

Філією 135 ДБК ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України на ім`я позивача було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (6), відповідно до якого позивачу нараховувалися платежі за користування квартирою та споживання житлово-комунальних послуг.

Позивачем відкриті особові рахунки на постачання електроенергії та гарячої води.

Заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги немає.

Факт проживання позивача за вказаною адресою підтверджується довідкою №8 від 27 січня 2016 року, з якої вбачається, що позивач у спірному приміщенні проживає без реєстрації місця проживання, а з довідки №А/642 від 26 липня 2019 року та №А/303 від 25 травня 2022 року, виданих військовою частиною НОМЕР_2 , вбачається, що позивач разом з сім`єю є зареєстрований за юридичною адресою цієї військової частини як особа що не забезпечена житлом, а тому є наймачем квартири АДРЕСА_1 , отриманої під час проходження військової служби, в якій проживає і до теперішнього часу.

Відповідно до вимог чинного законодавства, особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею у гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом.

Відповідачами безпідставно не визнається право позивача користуватися вказаною квартирою, через що вчиняються різного роду перешкоди в користуванні, в тому числі шляхом незаконного відключення світла і води, попри відсутність заборгованості.

Так, 03 грудня 2019 року, рішенням Дарницького районного суду м. Києва зобов`язано Філію 135 Домобудівельний комбінат ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України відновити електропостачання та водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 .

Незважаючи на це, 16 лютого 2022 року відповідачем здійснено неправомірне відключення квартири позивача від електропостачання і води.

Після звільнення із військової служби 10 січня 2012 року, між Філією 135 Домобудівельний комбінат ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України та позивачем було укладено договір про надання житла для проживання сім`ї звільненого в запас військовослужбовця, який не забезпечений житлом, з терміном дії до 01 лютого 2017 року, який в подальшому був пролонгований.

Підставою для звернення до суду з даним позовом є той факт, що відповідачами не визнається право позивача на користування житловим приміщенням в зазначеній квартирі, яка є його основним і єдиним місцем проживання.

Позивач звільнений з військової служби за станом здоров`я і отримав інвалідність через захворювання, одержане під час проходження військової служби, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває на квартирному обліку у житловій комісії гарнізону м. Києва (позачерговий), що підтверджується відповідною довідкою.

Просив, визнати за ним право користування житловим приміщенням разом із сім`єю у складі 4-х осіб квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати керівництво Філії 135 Домобудівельний комбінат ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України вчинити дії з відновлення електропостачання у щитовій, яка перебуває у них на балансі і водопостачання (гаряче і холодне) наймачу ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд взяв до уваги єдину підставу - відсутність ордеру, так як завершились договірні стосунки.

Однак, висновок суду зроблений помилково, без урахування наявних висновків судових рішень, якими підтверджено законність вселення позивача згідно договору найму, так і подальшого права на проживання, а тому обставини стосовно видачі ордеру, при вселенні в дану квартиру, були предметом судового розгляду у іншій справі, та встановлені щодо ОСОБА_1 , а тому не підлягали доказуванню в даній справі.

Також висновок суду першої інстанції суперечить висновкам Верховного Суду, в якому вказано, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому обмеження у праві користуванні її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла, яким право людини на житло є загально визнаним.

Судом не здійснено посилання і оцінку на наявні належні і допустимі докази у справі, складені самим відповідачем при вселенні (договору найму, актів прийому-передачі та інших документів).

Судом не враховано те, що в матеріалах справи не має жодного підтверджуючого доказу, стосовно того, що квартира є нежитловим приміщенням.

Відсутність ордеру не спростовує законності вселення, оскільки самовільного зайняття житла не було.

Просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ДП МОУ «Укрвійськбуд» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що приміщення АДРЕСА_1 , разом з вказаним будинком та іншими будинками і спорудами, які розташовані по АДРЕСА_3 , а також 135 заводом залізобетонних виробів Міністерства оборони України, який розташований по АДРЕСА_3 , входила до складу військового містечка № НОМЕР_3 Дарницької квартирно-експлуатаційної частини району Збройних Сил України.

Військове містечко № НОМЕР_3 знаходилося на утриманні 135 заводу залізобетонних виробів Міністерства оборони України, органом управління якого була військова частина НОМЕР_4 (радянська нумерація), а в подальшому військова частина НОМЕР_5 (українська нумерація) - Головне управління військового будівництва, яке існує по сьогоднішній день у складі Концерну «Техвоєнсервіс» міністерства оборони України.

Військове містечко № НОМЕР_3 знаходилося на балансі вказаної військової частини, так як 135 завод залізобетонних виробів Міністерства оборони України самостійного балансу не мав.

Будівлі, споруди та територія військового містечка № НОМЕР_3 знаходилися на обліку у Дарницькій квартирно-експлуатаційній частині району Збройних Сил України від якої 19 липня 1994 року були передані до квартирно-експлуатаційного відділу м. Києва (на сьогоднішній день Київське квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України) де і знаходяться на обліку по сьогоднішній день.

01 січня 1999 року, 135 завод залізобетонних виробів Міністерства оборони України був ліквідований, про що свідчить ліквідаційний баланс підприємства.

18 березня 1999 року зазначений будинок, разом з іншими будинками та спорудами військового містечка № НОМЕР_3 , був переданий від 135 заводу залізобетонних виробів Міністерства оборони України, як структурного підрозділу військової частини НОМЕР_5 , до квартирно-експлуатаційного відділу м. Києва виключно на утримання, на підставі акту приймання-передачі будівель, споруд та території військового містечка.

Вказаний будинок, разом з іншими будинками зазначеними у акті приймання-передачі військового містечка № НОМЕР_3 на момент передачі та після самої передачі мав статус майна Збройних Сил України, так як поняття військове майно на той час не існувало.

06 грудня 2000 року зазначений будинок, разом з іншими будинками та спорудами військового містечка № НОМЕР_3 , був переданий квартирно-експлуатаційним відділом м. Києва до філії виключно на утримання, на підставі акту приймання-передачі будівель, споруд та території військового містечка.

Відповідно до листа Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 20 грудня 2013 року №303/4/17/1132 житловий фонд по АДРЕСА_3 , в тому числі і будинок АДРЕСА_1 , до передачі та після передачі на обслуговування ДП МОУ «Укрвійськбуд» має статус військового майна.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року у справі №753/6949/16 було встановлено те, що квартира АДРЕСА_5 набуло статусу військового майна з 21 вересня 1999 року відповідно до ЗУ «Про правовий режим майна Збройних Сил України» та не втрачало статусу військового майна по сьогоднішній день, як і будинок АДРЕСА_1 .

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20 серпня 2021 року по справі №910/5740/21 також встановлено, що майно, яке було передано відповідно до акта приймання (передачі) від 06 грудня 2000 року до ДП МОУ «Укрвійськбуд» не втрачало статусу військового майна по сьогоднішній день та є нерухомим військовим майном та відносяться до військового містечка № НОМЕР_3 .

Зазначені у вказаному рішенні квартира та будинок, як і приміщення АДРЕСА_1 та сам будинок АДРЕСА_1 входили до складу військового містечка № НОМЕР_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року у справі №753/4794/22 досліджено та винесено вірний висновок про те, що майно, яке знаходиться на балансі Філії 135 Домобудівельного комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України, яке є відокремленим підрозділом ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» й вказане майно на підставі господарського відання належить ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» й має статус військового майна.

Таким чином приміщення АДРЕСА_1 має статус військового майна з 21 вересня 1999 року по сьогоднішній день.

Водночас, будь-якого рішення щодо вилучення і передачі приміщення АДРЕСА_1 або будь-якого іншого будинку або споруди по АДРЕСА_3 , що входять до складу військового містечка № НОМЕР_3 до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої, інших органів, уповноважених управляти державним майном Кабінетом Міністрів України, в порядку ст. 2 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», не приймалося.

А тому, доводи позивача про те, що ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року надавалось рішення попереднього керівництва Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» щодо його вселення та проживання - є безпідставними, та не було надано жодного доказу щодо такого волевиявлення ДП МОУ «Укрвійськбуд».

Враховуючи викладене, будь-яких правових підстав для надання права на вселення у нежитлове приміщення або відомчого ордеру на жиле приміщення (гуртожиток), а саме: приміщення АДРЕСА_1 у будь-якого органу управління центральної або місцевої виконавчої влади, а також у будь-якого іншого органу, уповноваженого управляти державним майном, в порядку передбаченому ЖК УРСР, не було.

На сьогоднішній день цільове призначення приміщення АДРЕСА_1 визначено як нежитлове приміщення, воно не змінювалось, будь-якого переведення у житловий фонд не здійснювалось, так як не отримувались жодні дозволи, передбачені чинним законодавством на відповідне переведення у житловий фонд, будь якого законного переобладнання чи перепланування цього приміщення також не здійснювалось, що підтверджується матеріалами технічної інвентаризації.

Відповідні обставини виключають Договір, на який посилається позивач як підставі для проживання у такому приміщенні, так як зайняте відповідачем приміщення не відноситься до житлового фонду.

Щодо використання приміщення АДРЕСА_1 зазначило, що 01 листопада 2008 року військова частина НОМЕР_2 уклала з позивачем договір про надання приміщення №135 в гуртожитку для тимчасового проживання заступника військового прокурора Дарницького гарнізону ОСОБА_1. і за умовами цього договору ОСОБА_1 отримав право вселити в спірне приміщення свою сім`ю.

Натомість, при подачі позовної заяви по справі №753/5267/22, а також заяви про забезпечення позову по справі №753/4794/22, з метою введення суду в оману ОСОБА_1 здійснено самовільне виправлення копії договору про надання приміщення для тимчасового проживання від 01 листопада 2008 року з приміщення АДРЕСА_1.

В подальшому між Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» та військовою частиною НОМЕР_2 укладено договір №30/05/11 від 30 травня 2011 року на проживання ОСОБА_1 у приміщенні АДРЕСА_1 .

Дія даного договору до 31 грудня 2012 року.

Даний договір було розірвано у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади військового прокурора Дарницького гарнізону військової прокуратури Центрального регіону України за отримання хабара згідно Наказу Генеральної прокуратури України від 14 жовтня 2011 року №1469к.

В січні 2012 року між філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» в особі директора Краєвського О.М. та ОСОБА_1 укладено договір по наданню послуг з проживання у приміщенні № АДРЕСА_1 загальною площею 68 кв.м. в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 08 листопада 2017 року №101-11899/02 зазначено, що на експлуатаційному обслуговуванні Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» взагалі відсутня будівля за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто Договір стосується зовсім іншого об`єкта нерухомого майна, так як не співпадає як адреса, так і площа приміщення, що свідчить про безпідставність проживання Відповідача у приміщенні АДРЕСА_1 .

Згідно п. 4.1. зазначеного Договору, строк дії договору встановлений до 31 грудня 2012 року.

У подальшому, за взаємною згодою сторін, строк цього договору продовжено на 12 місяців, тобто до 31 грудня 2013 року.

Однак у подальшому, відповідач не виконував належним чином взяті на себе договірні відносини, а саме не здійснював своєчасно оплату наданих послуг внаслідок чого у останнього виникла заборгованість зі сплати коштів за надані послуги та комунальних платежів, що підтверджується довідкою-розрахунком.

30 травня 2013 року Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» отримано заяву від ОСОБА_1 про бажання розірвати договір на проживання від січня 2012 року, але приміщення не звільнив.

З метою захисту своїх інтересів та уникнення незаконного користування державним майном, в червні 2014 року ДП МОУ «Укрвійськбуд» звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії.

Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва по справі №753/12944/14 встановлено, що ОСОБА_1 в листопаді 2011 року був звільнений з військової служби в запас, а в січні 2012 року сторони уклали договір найму від 10 січня 2012 року, за умовами якого відповідач отримав для тимчасового проживання своєї сім`ї приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 68 кв.м. строком на 5 років до 01 лютого 2017 року, що підтверджується у справі договором.

Натомість, Договір найму від 10 січня 2012 року на Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» відсутній та оригінал даного договору ОСОБА_1 жодного разу не пред`являвся.

Натомість, ОСОБА_1 фактично займав в нежитловому приміщенні 82 кв.м.

Листом від 03 січня 2017 року Філія «135-ДБК» ДП МОУ «Украійськбуд» звернулась до наймача про небажання продовжувати дію договору на наступний термін та звільнення займаного приміщення.

Дане повідомлення Відповідач відмовився отримувати, про що складено відповідний акт.

Також, Договір найму від 10 січня 2012 року, ні ДП МОУ «Укрвійськбуд», ні Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» не пролонгувався.

Листом ДП МОУ «Укрвійськбуд» №63 від 10 березня 2017 року повідомило Міністерство оборони України на запит ОСОБА_1 про нікчемність Договору найму 10 січня 2012 року та не бажання укладати будь-яких договорів із заявником, що спростовує факт пролонгації на який посилається Позивач.

Але Відповідач приміщення АДРЕСА_1 на першому (технічному) поверсі в будинку АДРЕСА_1 добровільно звільняти відмовляється, ігнорує усі зауваження з боку адміністрації Філії «135-ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд».

Відповідно довідки Філії «135-ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд», ОСОБА_1 разом з членами родини проживає в не житловому приміщенні АДРЕСА_1 без реєстрації.

22 квітня 2019 року Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» надано вимогу до ОСОБА_1 про необхідність звільнення самовільно зайнятого приміщення.

3 метою захисту порушеного права, у вигляді незаконного зайняття приміщення та на підставі листа т.в.о. начальника Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України №503/12/5628 від 27 червня 2019 року, ДП МОУ «Укрвійськбуд» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про виселення ОСОБА_1 .

Ухвалою від 01 листопада 2019 року відкрито провадження по справі №753/18631/19 та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, як малозначну справу.

Натомість у справі №753/18631/19 ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву було подано підроблену копію Додаткової угоди до Договору найму від 31 травня 2017 року.

Натомість, Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» за вх. №44 від 05 червня 2019 року отримано лист від ОСОБА_1 , щодо наявності укладеного Договору найму житла від 10 січня 2012 року та зазначено про пролонгацію даного договору відповідно до ст. 764 ЦК України.

Будь яких доказів про існування Додаткової угоди до Договору найму житла від 31 травня 2017 року не зазначалось та до Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» не надавалось.

Так, згідно з доповідної записки №99 від 06 червня 2019 року від директора Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» встановлено, що в період з 01 січня 2017 року по 2018 рік не укладались жодні договори та додаткові угоди на проживання з фізичними особами.

Таким чином, Додаткова угода до Договору найму житла від 31 травня 2017 року філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» не укладалась та відсутня в реєстрах договорів філії.

03 березня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва відкрито провадження по справі №753/23876/19 за позовом ОСОБА_1 до Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд», ДП МОУ «Укрвійськбуд» про визнання права проживання, зобов`язання відновити електропостачання і воду, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Згідно поданих позовних вимог, а також додатків до позовної заяви ОСОБА_1 зазначає про наявність лише Договору найму житла від 10 січня 2012 року та начебто пролонгацію вказаного договору, але аж ніяк не долучає як доказ та не зазначає в позовній заяві про існування Додаткової угоди до Договору найму житла від 31 травня 2017 року.

18 січня 2022 року ДП МОУ «Укрвійськбуд» у справі №753/18631/19 подано клопотання про витребування у ОСОБА_3 для дослідження Додаткової угоди до Договору найму житла від 31 травня 2017 року.

Натомість суддею Дарницького районного суду м. Києва представнику ДП МОУ «Укрвійськбуд» не було задоволено клопотання з причин того, що даний доказ не має значення по справі.

21 лютого 2022 року ДП МОУ «Укрвійськбуд» у справі №753/18631/19 подано заяву про відмову від позову та закриття провадження з причин, що розгляд справи відбувається в період більше 2-х років, що порушує права позивача та порушує процесуальне вирішення питання, щодо захисту яких звернувся позивач.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2022 року у справі №753/18631/19 закрито провадження за позовом ДП МОУ «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 про виселення.

Навіть враховуючи пролонгацію (якої не було в 2017 році) Договору найму житла від 10 січня 2012 року, Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» надано вимоги вих. №117 від 30 грудня 2021 року та 17 лютого 2022 року ОСОБА_1 в якій повідомляли про необхідність звільнити приміщення АДРЕСА_1 та повідомлено про примусове повернення приміщення.

Починаючи з 01 лютого 2022 року ОСОБА_1 вказане приміщення не використовував, в ньому не проживав.

Рахунки за надані житлово-комунальні послуги починаючи з 01 лютого 2022 року не нараховувались.

16 лютого 2022 року приміщення АДРЕСА_1 за Договором №37-133/2022 передано у тимчасове користування ОСОБА_4 .

Натомість, 23 лютого 2022 року ОСОБА_1 було здійснено перешкоди орендарю у можливості використання даного приміщення на умовах визначених договором, про що було повідомлено правоохоронні органи.

В подальшому Договір №37-133/2022 від 16 лютого 2022 року було розірвано з причин введення військового стану в державі та небажанням орендаря його використовувати.

З метою забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб з м. Ізюм Харківської області, Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» укладено договір для проживання у приміщенні АДРЕСА_1 №37-133/2022 від 17 травня 2022 року з фізичною особою ОСОБА_2 і членів її родини у складі чоловіка та малолітньої дитини та актом приймання-передачі було передано приміщення у використання.

19 травня 2022 року звернулася ОСОБА_2 до Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» та повідомила про захоплення даного приміщення фізичною особою ОСОБА_1 , який шляхом самовільного проникнення у приміщення та заміни замків вхідних дверей потрапив в орендоване приміщення.

Крім того, ОСОБА_1 19 травня 2022 року звернувся до посадової особи Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд», а саме директора ОСОБА_5 та в грубій формі здійснював погрози шляхом застосування до неї правових утисків та ув`язненням, а також зазначив, що він продовжить самовільно користуватись приміщенням.

За даним фактом Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» складено відповідний акт від 19 травня 2022 року та подано заяву до правоохоронних органів на підставі чого будо внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001211 від 16 червня 2022 року.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДП МОУ «Укрвійськбуд» засноване на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном з обмеженням правомочності і розпорядження щодо основних фондів та інших видів майна за згодою Уповноваженого органу управління у випадках, передбачених законодавством України.

Філії ДП МО України «Укрвійськбуд» - «135 ДБК» на підставі акта приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка № НОМЕР_3 від 05 грудня 2000 року на утримання були передані будинки, в тому числі будинок АДРЕСА_1 .

01 листопада 2008 року між Філією ДП МО України «Укрвійськбуд» - «135 ДБК» та командиром військової частини НОМЕР_2 було укладено договір на підставі якого надано приміщення площею 82 кв.м розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для тимчасового проживання сім`ї заступника військового прокурора Дарницького гарнізону - ОСОБА_1., яке придатне для проживання з відповідними зручностями.

Відповідно до акту прийому-передачі приміщення для проживання, у листопаді 2008 року військова частина НОМЕР_2 отримала вищевказане приміщення для подальшої передачі ОСОБА_1 .

Згідно плану-характеристики «цокольного» поверху будинку АДРЕСА_1 виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації група приміщень №№122, 123, 124, 126, 127, 128, 129 використовуються як житлові квартири, дозвіл на переведення до житлового фонду в БТІ не наданий.

За даними довідки військового прокурора Дарницького гарнізону від 27 січня 2009 року, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій прокуратурі Дарницького гарнізону з 21 жовтня 2008 року по час видачі довідки і має наступний склад сім`ї: дружина ОСОБА_1 , доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3., постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

10 січня 2012 року між Філією ДП МО України «Укрвійськбуд» - «135 ДБК» та колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 укладено договір про надання приміщення для проживання сім`ї звільненого в запас військовослужбовця, який не забезпечений житлом в порядку ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого наймодавець передав у користування та володіння наймача приміщення, яке придатне для проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для проживання його сім`ї в складі 4-х осіб.

Відповідно до розділу 6 вказаного договору, він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, укладений на 5 років і діє до 01 лютого 2017 року, умови договору можуть бути змінені лише після письмової домовленості про це в двохсторонньому порядку та підписанням відповідної додаткової угоди сторонами або їх уповноваженими особами.

Договір може бути достроково припинений лише за домовленістю сторін.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься ще один договір від січня 2012 року, укладений між ФДП МОУ «УВБ-135 ДБК» та ОСОБА_1 , відповідно до якого виконавець надає послуги по проживанню, а замовник приймає в користування приміщення АДРЕСА_1 .

Вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2012 року.

На вказаному договорі міститься відмітка про наявність додаткової угоди до договору, сторони домовилися про продовження строку цього договору на строк 12 місяців до 31 грудня 2013 року.

30 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до директора Філії ДП МО України «Укрвійськбуд» - «135 ДБК» із заявою, в якій просив розірвати договір на проживання.

В подальшому з 01 червня 2013 року нарахування за отримані житлово-комунальні послуги проводити по діючим державним тарифам.

Довідкою начальника ЖКВ 135 ДБК №8 від 27 січня 2016 року підтверджено, що ОСОБА_1 разом із сім`єю проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

10 березня 2017 року ДП МОУ «Укрвійськбуд» листом №63 повідомило Міністерство оборони України про те, що укласти договір оренди нежитлового приміщення з ОСОБА_1 на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 не є можливим.

22 квітня 2019 року ОСОБА_1 директором Філії ДП МО України «Укрвійськбуд» - «135 ДБК» повідомлено про необхідність звільнення займаного ним нежилого приміщення АДРЕСА_1 .

Вказана вимога була вручена ОСОБА_1 24 квітня 2019 року.

Відповідно до довідки №26501 від 25 липня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в ЖК гарнізону м. Київ з грудня 2004 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 03 травня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 .

З виданої командиром військової частини НОМЕР_2 довідки №А/642 від 26 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 разом із сім`єю зареєстрований з 03 березня 2012 року в АДРЕСА_11 за юридичною адресою військової частини НОМЕР_2 , як особа, що незабезпечена житлом та здійснює його піднайом за договором від 10 січня 2012 року з філією 135 ЗБК ДП МО України «Укрвійськбуд» (за адресою АДРЕСА_1 ), який протягом лютого - березня 2017 року пролонговано на тих же умовах та аналогічний термін, того ж приміщення, яке йому у 2008 році (за час служби в органах військової прокуратури) було орендовано військовою частиною НОМЕР_2 згідно договору від 01 листопада 2008 року.

Дію останнього договору було припинено 30 листопада 2011 року у зв`язку із звільненням, однак житло ОСОБА_1 не звільнялося, оскільки 10 січня 2012 року ним було укладено з філією 135 ЗБК ДП МО України «Укрвійськбуд» договір про надання приміщення для проживання сім`ї звільненого в запас військовослужбовця за станом здоров`я, який незабезпечений житлом.

За місцем реєстрації військовою частиною НОМЕР_2 житлом не забезпечувався та не проживає.

Аналогічні відомості зазначені у довідці командира військової частини НОМЕР_2 за №А/503 від 25 травня 2022 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2022 року між Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» та ОСОБА_2 було укладено договір №37-133/2022 про надання послуг на тимчасове користування приміщенням для проживання, відповідно до якого виконавець надає замовнику у тимчасове користування терміном на 12 місяців для власних потреб в складі 3 осіб, приміщення загальною площею 82 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

19 травня 2022 року комісією Філії «135 ДБК» складено акт про самовільне проникнення до приміщенням АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів пролонгації договору від 10 січня 2012 року, на підставі якого позивач вселився до приміщення АДРЕСА_1.

Крім цього, у позивача відсутні правові підстави для проживання у спірному приміщенні, оскільки ОСОБА_1 ордер на вселення до займаного ним приміщення не надавався і не міг надаватися, оскільки це приміщення не є житловим, а строк дії укладеного з ним цивільного договору, який надавав йому право проживати в спірному приміщенні, закінчився.

Проте, з висновками суду першої інстанції викладеними в оскаржуваному рішенні колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

По справі встановлено, що у 2008 році під час проходження військової служби в органах прокуратури ОСОБА_1 за зверненням військового прокурора Дарницького гарнізону №2500 від 29 жовтня 2008 року до філії 135 ДБК ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України отримав в порядку забезпечення житлом, згідно договору найму житла від 01 листопада 2008 року та акту прийому передачі від 01 листопада 2008 року, житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в якій Позивач разом із сім`єю у складі 4-х осіб проживав на час звернення до суду із позовом.

За згодою Філії 135 ДБК ДП «Укрвійськбуд» МО України, вказане житло Позивачем за власні кошти відремонтовано та проведено капітальний ремонт.

Вказане передбачено п. 1.4 договору найму від 01 листопада 2008 року про надання приміщення для вселення і проживання військовослужбовця ОСОБА_1 із сім`єю в складі 4-х осіб та зазначено, що це житлове приміщення загальною площею 82 кв.м.

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про прокуратуру» (діючого на той час), передбачено, що при переведенні військовослужбовців військових прокуратур до нового місця служби, за місцем проходження служби забезпечуються житлом в першочерговому порядку, протягом 6-ти місяців за рахунок Міністерства оборони України.

Вимогами ст. 52 ЗУ «Про прокуратуру», також на Міністерство оборони України покладено обов`язок забезпечення військовослужбовців військових прокуратур, всім необхідним майном окрім іншого, і житлом.

Пунктами 2.1, 4.2 Статуту Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» вказано, що це підприємство покликане на виконання замовлення Міністерства оборони України з житлового і військового будівництва для потреб Міністерства оборони України, здійснення капітального будівництва житла, тощо.

Майно цього підприємства Міністерства оборони України є державною власністю і закріплене за ними на праві господарського відання.

Тобто, це підприємство МО України, яке користується державним майном Міністерства оборони України, що покликане забезпечувати житлом звільнених в запас військовослужбовців.

Позивач на законних підставах у 2008 році отримав в користування вказане житлове приміщення і проживає в ньому разом із сім`єю до теперішнього часу, більше 14 років, як особа, що не забезпечена житлом, в порядку ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Філією 135 ДБК ДП «Укрвійськбуд» МО України на ім`я Позивача як квартиронаймача було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (6) відповідно до якого позивачу нараховуються платежі за користування квартирою та споживання житлово-комунальних послуг.

Також, Позивачем укладено договір про постачання електроенергії з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» за адресою АДРЕСА_1 з відкриттям особового рахунку № НОМЕР_7 .

Окрім того, Позивачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_8 на постачання гарячої води з КП «Київтеплоенерго», із встановленням приладів (лічильників) індивідуального обліку постачання комунальних послуг.

Заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги не має.

За час проживання у спірній квартирі позивачем виготовлено технічну документацію на житлову квартиру, що підтверджується копією технічного паспорта на квартиру, виготовленого 27 травня 2019 року.

На час звернення до суду із даним позовом, квартира АДРЕСА_1 є ізольованим помешканням у житловому будинку, призначеним для постійного проживання у ньому, тобто повноцінною житловою квартирою, а відтак у розумінні ст. 379 ЦК України є житлом фізичної особи призначеним і придатним для постійного проживання в ньому.

Про відповідність цієї квартири санітарно-технічним нормам, що ставляться до житла, підтверджено звітом про проведення технічного обстеження квартири АДРЕСА_1 , складеному 12 листопада 2021 року експертом будівельної лабораторії КП «Київжитло-спецексплуатація» КМДА - кваліфікаційний сертифікат експерта серія АЕ №005393 від 31 січня 2019 року, технічне обстеження будівель і споруд та отриманий 19 січня 2022 року.

Із вказаного висновку експерта видно, що приміщення квартири АДРЕСА_1 ), відповідає нормативним вимогам ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» та житловим санітарно-технічним нормам, які ставляться до житла.

Вказане приміщення квартири АДРЕСА_1 придатне для постійного проживання та є житловим.

Факт постійного проживання позивача з 2008 року по час звернення до суду із вказаним позовом (більше 14 років) в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується як довідками з місця служби Позивача виданими під час її проходження в органах військової прокуратури, так і після звільнення з неї в запас.

Згідно з довідкою №8 виданою філією 135 ДБК ДП «Укрвійськбуд» МО України від 27 січня 2016 року вбачається, що позивач у спірному приміщенні проживає без реєстрації місця проживання, а довідки №А/642 від 26 липня 2019 року та №А/303 від 25 травня 2022 року видані військовою частиною НОМЕР_2 вказують про те, що Позивач разом з сім`єю є зареєстрований за юридичною адресою цієї військової частини як особа що незабезпечена житлом, а тому є наймачем квартири АДРЕСА_1 отриманої під час проходження військової служби в якій проживає до теперішнього часу.

Згідно п. 2 наказу №380 від 31 липня 2018 року МО України, забезпечення військовослужбовців та членів сімей житловим приміщенням від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок фонду Міноборони, в т.ч. навіть за рахунок переобладнання нежитлових приміщень у жилі приміщення.

З урахуванням вимог п. 26 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МО України №380 від 31 липня 2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за №1020/32472, вказано, що особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом.

При розгляді справи колегією суддів встановлено, що відповідачами не визнається право Позивача як наймача користуватись вказаною квартирою АДРЕСА_1 , через що вчиняються різного роду перешкоди в користуванні, в тому числі шляхом незаконного відключення світла і води, попри відсутність заборгованості по сплаті і наявність прямих договорів із поставщиками житлово-комунальних послуг.

03 грудня 2019 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі №753/22981/19 зобов`язано Філію 135 ДБК ДП «Укрвійськбуд» МО України відновити електропостачання та водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 наймачу ОСОБА_1 .

Також мало місце відключення 16 лютого 2022 року Відповідачем квартири Позивача за адресою АДРЕСА_1 від електропостачання і води, що підтверджується копією актів, претензій які підписані сусідами).

Філією 135 ДБК ДП «Укрвійськбуд» МО України на заяви про відновлення електропостачання, не відбулось належного реагування, відповідь не надано.

Вказані дії мали місце і в минулому, що призводили до перешкоджання в користуванні житлом різними способами, порушуючи права Позивача, як наймача, що підтверджується ухвалою від 03 грудня 2019 року про забезпечення позову, по якій 23 грудня 2019 року було відкрите виконавче провадження і 19 січня 2021 року закрито у зв`язку з виконання вказаного рішення суду.

З цього приводу також розглядались цивільні справи №753/12944/14 та №753/18631/19 за позовом ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України про витребування майна і виселення, по яких судами відмовлено у їх задоволенні, а по останній позовній заяві після трьох річного її розгляду, Позивач сам відмовився від свого позову про виселення, що вказує на законність проживання наймача.

Дане рішення суду 02 травня 2022 року набрало законної сили.

Під час проходження служби, Позивачу згідно протоколу №19 засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України від 12 березня 2009 року та рішення Міністра оборони України була розподілена 3-х кімнатна квартира за АДРЕСА_13 , з числа новозбудованого житла переданого актом №4/2008 від 25 грудня 2008 року ДП МО України «Укрвійськбуд» по договору про будівництво багатоповерхових житлових будинків по АДРЕСА_14 від 10 січня 2007 року.

Однак, через боргові зобов`язання ДП МО України «Укрвійськбуд» ордер на неї виданий не був, оскільки вказана квартира за рішенням Господарського суду м. Києва від 21 червня 2010 року у справі №32/214 в рахунок боргу ДП МО України «Укрвійськбуд» передана комерційній структурі, яка 25 жовтня 2010 року її реалізувала.

Взамін вищевказаної квартири, Позивачу, ДП МО України «Укрвійськбуд» нічого не було повернуто.

Вказане також свідчить про порушення житлових прав позивача, вчинених ДП МО «Укрвійськбуд».

Тому, після звільнення із військової служби за станом здоров`я, 10 січня 2012 року було укладено з філією 135 ЗБК ДП МО України «Укрвійськбуд» договір про надання житла для проживання сім`ї звільненого в запас військовослужбовця, який не забезпечений житлом, в порядку ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з терміном дії до 01 лютого 2017 року, який в подальшому згідно ст. 764 ЦК України був пролонгований.

Отже, підставою для визнання за позивачем права користування житловим приміщенням як незабезпеченому житлом, є той факт, що Відповідачами, не дивлячись на те, що ДП МО України «Укрвійськбуд» не була повернута ОСОБА_1 виділена Міністерством оборони 3-х кімнатна квартира за АДРЕСА_13 , загальною площею 87,3 кв.м., а також не визнається право Позивача на користування житловим приміщенням в квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 , що виділялась під час служби, в якій він проживав більше 14 років, та яка є основним і єдиним місцем його проживання.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме, визнання права, припинення дії, яка порушує право, тощо.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках

Вимогами ст.ст. 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на звернення до суду для захисту свого майнового і немайнового права та інтересу в суд за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положенням ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями вимог ст.ст. 1, 31, 34 ЖК України передбачено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування житлове приміщення, за умови, якщо вони постійно проживають у даному населеному пункті.

Позивач постійно проживає в м. Києві та є користувачем вказаного житла, перебуваючи на квартирному обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов.

Стаття 379 ЦК України визначає житлом фізичної особи, житлові будинки, квартири та інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Тривалий час проживання у спірній квартирі особи, яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати таку квартиру житлом цієї особи в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно вимог ст. 12 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особам, звільненим з військової служби і визнаним особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, або захворювання, одержаного під проходження військової служби, жилі приміщення в населених пунктах, обраних ними для проживання з урахуванням встановленого порядку, надаються позачергово за рахунок військових формувань або органів виконавчої влади, в яких вони перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Позивач звільнений з військової служби за станом здоров`я і отримав інвалідність через захворювання, одержаного під час проходження військової служби, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває на квартирному обліку у житловій комісії гарнізону м. Києва (позачерговий), що підтверджується довідкою №26501 від 25 липня 2019 року.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права відносинах суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного суду.

Згідно висновку Верховного Суду зробленого в постанові №296/4642/19 від 24 лютого 2021 року тривале проживання в житлі (незалежно від правового режиму) є достатньою підставою для того, щоб його вважати належним особі.

Тим більше, що тривалий час проживання особи у спірній квартирі/будинку, яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати квартиру/будинок житлом цієї особи в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі №754/613/18-ц.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі проводити оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві».

Право на захист житла, приватність особистого життя, окрім українського законодавства, гарантується і міжнародним.

У відповідності до положень ст. 12 Загальної декларації прав людини, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію.

Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг.

ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання», «Правила надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 не передбачена можливість примусового відключення споживачів послуг централізованого водопостачання, водовідведення та опалення у випадку наявності заборгованості по їх оплаті або відсутності договору.

У випадку, якщо виконавець відключає такі послуги споживачу, то суд вправі своїм рішенням поновити їх надання.

Відповіддю ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» №1/3/012/К-19520 від 10 жовтня 2019 року, засвідчено факт того, що поставщиком не відключалась спірна квартира від електропостачання, а також те, що працівниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» здійснювався виїзд для відновлення електропостачання, однак балансоутримувачем, Філією 135 ДБК ДП «Укрвійськбуд» після підключення 18 вересня 2019 року знову було знеструмлено дану квартиру та не надано доступ до щитової будинку, яка знаходиться на балансі у Відповідача для підключення до електропостачання споживача.

З свого боку ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» направили листа Відповідачу з утримання від дій, які ними розцінюються як втручання в правовідносини інших суб`єктів господарювання, що є порушенням чинного законодавства.

Вказане свідчить про неправомірність дій відповідача.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем ОСОБА_1 та його сім`єю право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у дану квартиру позивач вселилися з відома власника, тривалий час, протягом 14 років, проживає в квартирі, не має іншого житла, спірне житлове приміщення є єдиним його місцем проживання, тому наявні підстави стверджувати, що позивач має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена квартира, є його житлом у розумінні статті 8 Конвенції, що надає підстави для захисту права на користування спірним нерухомим майном у обраний позивачем спосіб (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №645/2528/17).

Також наявні підстави зобов`язати ДП МО України «Укрвійськбуд» вчинити дії з відновлення електропостачання у щитовій, яка перебуває у них на балансі і водопостачання (гаряче і холодне) наймачу ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч.1,3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На вищезазначені положення закону та докази, надані позивачем суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку відмовляючи позивачу у задоволенні позову, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про задоволення позову, відповідно, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 4962 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», третя особа: ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням разом із сім`єю у складі чотирьох осіб, квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» вчинити дії з відновлення електропостачання у щитовій, яка перебуває у них на балансі і водопостачання (гаряче і холодне) наймачу ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (03151, м. Київ, вул. Вінницька, 14/39, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) судовий збір у розмірі 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 25 липня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба