Провадження № 22-ц/801/674/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 рокуСправа № 127/10553/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Власюка І. Т., розглянувши у спрощеному позовному прова-дженні у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про стягнення боргу у сумі 804588,00 гривень,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішен-ня Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Сичука М. М., повний текст складення якого не зазначений,

У С Т А Н О В И В:

18 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу у сумі 804588,00 гривень, посилаючись на наступні обставини. 11 вересня 2019 року між сторонами у справі укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 узяв у борг у ОСОБА_2 кошти в сумі 30000,00 доларів США, про що власноручно написав розписку, зобов`язавшись повернути кошти на ви-могу позикодавця. На усні звернення позивача про повернення боргу ОСОБА_3 обіцяв повернути кошти найближчим часом, у подальшому узагалі припи-нив відповідати на дзвінки позивача. 03 квітня 2020 року ОСОБА_2 написав боржнику вимогу з повернення коштів, направив її поштою, але вона залиши-лася не врученою, що свідчить про ухилення відповідача від своїх зобов`язань з повернення боргу. ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_3 804588,00 гривень боргу, що еквівалентно 30000,00 доларів США.

18 вересня 2020 року Вінницьким міським судом у справі було ухвалене заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_2 у повному обсязі. Проте за заявою представниці відповідача адвокатки Глазунової Л. М. від 23 листопада 2021 року ухвалою суду від 13 грудня 2021 року заочне рішення від 18 вересня 2020 року скасоване.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року позов задоволений повністю, з ОСОБА_3 стягнута на користь ОСОБА_1 відповідно до розписки від 11 вересня 2019 року заборгованість у роз-мірі 804 588,00 гривень, що еквівалентно 30000,00 доларів США, а також судо-вий збір у розмірі 8045,88 гривень.

Рішення суду першої інстанції від 01 лютого 2023 року оскаржується в апеляційному порядку відповідачем ОСОБА_3 , який просить дане судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 . Скаржник посилається на неповне з`ясування фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, не застосування норм матеріального права, що підлягали застосуванню. Рішення ухвалене на підставі розписки, що не є належним доказом, у цій розписці не зазначені пов-ний номер паспорта, по батькові особи, яка, нібито, отримала кошти, прописом назва валюти. Така розписка не повинна братися судом до уваги. Відповідач мав намір клопотати про призначення судово-технічної експертизи щодо роз-писки від 11 вересня 2019 року, але така експертиза не була проведена у зв`язку із хворобою ОСОБА_3 , його важким фінансовим станом. Крім цього через зазначення у вимозі позивача від 31 березня 2020 року про повернення боргу отримання боржником коштів 11 вересня 2009 року, а у позовній заяві йдеться про позику 11 вересня 2019 року, то позов задоволенню не підлягає, позаяк позивач не ужив заходів досудового урегулювання спору. Тобто ОСОБА_2 не ставив перед відповідачем вимогу з виконання зобов`язання про повернення боргу по розписці від 11 вересня 2019 року.

До апеляційної скарги додане письмово викладене клопотання ОСОБА_3 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи стосовно розписки від 11 вересня 2019 року, оригінал якої у матеріалах справи відсутній. На вирішення експертів відповідач просив поставити питання: яким чином ви-конані підпис ОСОБА_3 та текст розписки від 11 вересня 2019 року: за до-помогою технічних приладів чи писальним приладом?

Позивач ОСОБА_2 , його представник адвокат Власюк І. Т. скористалися визначеним цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 09 березня 2023 року, та 16 березня 2023 року подали від-зив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , де зазначають, що рішення суду пер-шої інстанції відповідає усім вимогам матеріального та процесуального права, натомість апеляційна скарга безпідставна. Оригінал розписки оглядався судом першої інстанції у судовому засіданні. Також судом першої інстанції оголошу-валася перерва у розгляді справи з метою підготовки стороною відповідача клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, щодо чого позивач, його адвокат не заперечували. Проте таке клопотання не було подане, а поси-лання відповідача на хворобу, важке майнове становище належним чином не підтверджені. Позивачем дотримані строки звернення в суд після надіслання боржнику вимоги про повернення боргу. ОСОБА_3 , укладаючи договір по-зики, уже три роки як до цього продав квартиру, де мешкав, однак у розписці сам вказав адресу відчуженого помешкання, чим ймовірно свідомо ввів в оману позивача стосовно свого місця проживання. Такі дії боржника виключали будь-які можливості отримання ним вимоги ОСОБА_2 , оскільки інше місце прожи-вання позичальник не повідомляв. Позивач, його представник просять суд апе-ляційної інстанції відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призна-чення судової почеркознавчої експертизи, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судові засідання апеляційного суду скаржник ОСОБА_3 жодного разу не з`явився, у перегляді справи приймала участь його представниця адвокатка Глазунова Л. М., яка у дане судове засідання не з`явилася, але подала суду 19 липня 2023 року заяву, у котрій зазначила, що підтримує апеляційну скаргу до-вірителя повністю, просить її задоволити. Також представниця просить прово-дити апеляційний розгляд справи без її участі. Відповідно до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила здійснити розгляд справи по суті апеляційного оскарження у відсутності відповідача та його адво-катки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі у судовому засіданні 26 квітня 2023 року представниці відповідача адвокатки Глазунової Л. М., заперечення на апеляційну скаргу представника позивача ад-воката Власюка І. Т., дослідивши матеріали справи, ретельно проаналізувавши у сукупності наявні у ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість ос-каржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволен-ню не підлягає.

Згідно із нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимо-гам, воно є законним, обґрунтованим та справедливим.

У даній цивільній справі установлено, що 11 вересня 2019 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 30000,00 доларів США ( тридцять тисяч доларів США ) та зобов`язався їх повернути на вимогу, що підтверджується борговою розпискою, оригінал якої апеляційним судом доданий до матеріалів справи ( а. с. 169 ). Суд першої інстанції, оглянувши у судовому засіданні оригінал цієї розписки від 11 вересня 2019 року, проаналізувавши її зміст, дійшов висновку, що виконання та припинення зобов`язань за укладеним між сторонами у справі договором позики, повинно здійснюватися, виходячи із загальних положень про зобов`язання, а також принципів справедливості та добросовісності як за-гальних засад цивільного законодавства ( стаття 3 ЦК України ).

Керуючись нормами частини першої статті 13 ЦПК України, статей 525 - 527, 530, 610, 612, 626, 627, 1046 - 1049 ЦК України, суд першої інстанції на-голосив, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна йо-го умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кре-дитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не установлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; як-що у зобов`язанні установлений строк ( термін ) його виконання, то воно підля-гає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушен-ням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до норм статті 1046 ЦК України за договором позики одна сто-рона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гро-шові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`-язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укла-деним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

По своїй суті розписка про отримання у борг грошових коштів є докумен-том, який видає боржник ( позичальник ) кредитору ( позикодавцю ) за догово-ром позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Розпис-ка не є формою договору, вона є замінником письмової форми договору позики, оскільки підписується тільки позичальником.

Апеляційний суд, маючи на увазі легітимність добросовісних дій учасників певних правовідносин, обираючи підхід до ситуації, що має місце, з позиції за-конності та справедливості, а також усталеної судової практики, бере до уваги такі фактичні обставини. 11 вересня 2019 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 30000,00 доларів США та зазначеною датою склав розписку, якою зобов`я-зався повернути кошти за вимогою позивача. Суд першої інстанції дійшов пра-вильного висновку, що виконання та припинення зобов`язань, визначених цією розпискою, повинно здійснюватися на підставі загальних положень про зобов-язання, а також справедливості та добросовісності, як загальних засад цивіль-ного законодавства.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції представницею ОСОБА_4 адвокаткою Глазуновою Л. М. було підтримане клопотання довіри-теля, заявлене разом із поданою апеляційною скаргою на рішення суду від 01 лютого 2023 року, про призначення у справі судової технічної експертизи доку-мента. Ухвалою апеляційного суду від 26 квітня 2023 року ( а. с. 176 - 177 ) кло-потання сторони відповідача було задоволене, у справі призначена судова тех-нічна експертиза документа - розписки від 11 вересня 2019 року, на вирішення якої поставлене питання: яким чином виконані підпис від імені ОСОБА_3 та текст розписки від 11 вересня 2019 року, за допомогою технічних засобів чи пи-сальним приладом? Проведення експертизи доручалося експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, екс-перти попереджалися про можливу кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 КК України, за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 12 червня 2023 року № СЕ-19/102-23/7918-ДД текст чорного кольору, російською мовою «Росписка Я ОСОБА_5 проживающий по адресу АДРЕСА_1 № паспорта НОМЕР_1 одолжил у ОСОБА_6 30000 доларов США (тридцать тисяч). Обязуюсь вернуть по требованию» та підпис перед словом «Климов» у розписці від імені ОСОБА_3 від 11.09.19 року, виконані за допомогою пишучого приладу, кулькової ручки чорного кольору.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформа-цію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргумен-тами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про на-лежність доказів остаточно вирішується судом.

Апеляційний суд не знаходить жодних підстав для критики чи визнання необгрунтованим висновку експерта у цій справі державної експертної уста-нови. За результатами проведеної судової технічної експертизи документа у висновку експерта міститься чітка та однозначна відповідь на поставлене судом питання. Судова експертиза у цій справі проведена атестованим судовим екс-пертом, яка має необхідну для проведення такої експертизи відповідну освіту; при цьому висновок експертизи відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжували сумніви у його правильності та об-ґрунтованості; висновок не суперечить іншим доказам, які містяться у цій справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які да-ні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй су-купності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( частина перша статті 80 ЦПК України ).

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочин-ство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених за-коном. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи спір у даній цивільній справі, встановивши фактичні обстави-ни справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи до-казам, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що оскаржу-ване рішення ухвалене на підставі копії розписки, засвідченої неналежною осо-бою, не заслуговує на увагу, оскільки до матеріалів справи під час провадження у ній судом апеляційної інстанції додана розписка ОСОБА_3 в оригіналі, по якій проведена судова технічна експертиза. Те, що у розписці від 11 вересня 2019 року не містяться повний номер паспорта особи, яка отримала кошти, по батькові особи, яка позичала кошти та прописом назва позиченої валюти, через що копія розписки є неналежним доказом, також не свідчить на користь скарж-ника, ураховуючи наявність у справі оригіналу розписки, ту обставину, що написання її особисто відповідачем не оспорюється, відповідне питання на роз-гляд експертизи стороною відповідача не ставилося.

Стосовно вимоги позивача про повернення боргу, яку ОСОБА_3 не отримував, на що зроблене посилання в апеляційній скарзі, то належить мати на увазі наступне. На адресу відповідача 31 березня 2020 року ОСОБА_2 була надіслана вимога про повернення боргу у семиденний строк від дня пред`явлен-ня даної вимоги, однак така вимога залишилася без виконання; вона направля-лася ОСОБА_2 на адресу, вказану самим боржником, проте, як було уста-новлено у подальшому, ще на момент складання боргової розписки ОСОБА_3 уже не був власником помешкання, зазначеного ним як місце свого про-живання. Вказане житлове приміщення відповідачем було відчужене, продане ще у 2016 році, але про такий факт він позивача не ставив до відома. Щодо по-силання боржника на недотримання позикодавцем тридцятиденного строку від дня пред`явлення вимоги про повернення коштів, то на даний час така об-ставина не є актуальною, вона втратила своє значення у зв`язку із проваджен-ням у цій справі судом, починаючи з 18 травня 2020 року, та не впливає на не-обхідність виконання ОСОБА_3 свого зобов`язання з повернення позики. Наразі належить мати на увазі, що чинні норми цивільного процесуального за-кону ( стаття 175 ЦПК України ) не заперечують можливості звернення особи до суду за захистом порушеного права чи майнового інтересу без вжиття захо-дів досудового урегулювання спору.

У відповідності до частин першої, другої 2 статті 207 ЦК України право-чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафік-сований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обміня-лися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів, як зазна-чалося вище, є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також за-свідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми, тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Зазначене додатково підтверджується постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. У постанові Великої Палати Вер-ховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц ( провадження № 14-360цс19 ) наведений аналогічний правовий висновок, у відповідності до якого розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укла-дення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора пев-ної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори пози-ки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку усім наявним доказам і залежно від установлених ре-зультатів - робити відповідні правові висновки.

Матеріали цієї справи не містять доказів на підтвердження того, що від-повідач ОСОБА_3 написав розписку під тиском чи не розуміючи значення своїх дій. Відповідач не був позбавлений можливості оспорювати чинність укладеного правочину шляхом пред`явлення відповідного позову, однак таким правом він не скористався. Крім того ОСОБА_3 не звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення боргової розписки з підстав не отримання вказаних у розписці грошових коштів. Також укладена між сторонами справи у простій письмовій формі розписка не визнана недійсною у встановленому законом по-рядку. Наявність даної розписки у позивача, яку він в оригіналі додав до мате-ріалів справи на стадії апеляційного провадження у справі, свідчить про неви-конання відповідачем умов договору позики та є єдиним доказом передачі кош-тів. Отже обставини невідповідності змісту даної розписки вимогам чинного законодавства, про які зазначав скаржник, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 порушуються умови укладеного договору по своєчасному по-верненню суми позики, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазна-ченій сумі. Таким чином суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання узятих на себе зобов`язань за дійсним пра-вочином. Такі дії позичальника є неправомірними, у зв`язку із чим позовні ви-моги судом першої інстанції обгрунтовано та справедливо задоволені у межах заявлених позовних вимог.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 ( провадження № 61-22315сво 18 ) вказав, що добросовісність ( пункт шостий статті 3 ЦК України ) - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Кон-венції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не можна визнати такими, що є підставою для її задоволення і скасування законного, справедливого рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі доказів, наданих суду позивачем, та добутих під час, зокрема, апеляційного перегляду справи. Колегія суддів апе-ляційного суду звертає увагу, що протягом усього часу провадження у справі з травня 2020 року по дату ухвалення рішення 01 лютого 2023 року скаржник не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на безсумнівне доведення своєї позиції у спра-ві.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнен-ня боргу позики, визначив вимоги станом на 12 травня 2020 року. Офіційний курс Національного банку України за 1 долар США станом на зазначений пері-од становив 26,8196 гривень, сума зазначеного позивачем боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 804588,00 гривень ( 30000,00 доларів США х 26,8196 ). Відповідно до наданого позивачем розрахунку з відповідача підля-гає стягненню сума боргу за розпискою у розмірі 804588,00 гривень. Даний розрахунок скаржником не спростований.

Згідно із частиною першою статті 77, частиною другою статті 78, стат-тею 79, частиною першою статті 80 ЦПК України належними є докази, які міс-тять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтвер-джуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність об-ставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстан-ції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах дово-дів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу у сумі 804588,00 гривень залишити без змін.

Судові витрати відповідача ОСОБА_3 по сплаті судового збору у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції та оплаті судової технічної експертизи документа залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський