Справа № 144/95/21
Провадження № 22-ц/801/1290/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондарук О. П.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 рокуСправа № 144/95/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Оніщука В. В.,

за участю секретарів судового засідання Різник Д. С., Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро»,

відповідачі ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 144/95/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Бондарук О. П. у залі суду, повний текст якого складено 06 квітня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» (далі ТОВ «Теплик-Агро», товариство) звернулося до ОСОБА_1 з позовом про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою та заборону вчиняти певні дії.

Позов мотивований тим, що 16 лютого 2017 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,1391 га, кадастровий номер :02:000:0074, розташованої на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, строком на 10 років.

У березні 2020 року відповідач, без погодження з товариством, встановив межі земельної ділянки в натурі та здійснив комплекс агротехнічних робіт по обробітку указаної земельної ділянки, зокрема 18 березня 2020 року провів оранку.

Указаний факт був виявлений працівниками ТОВ «Теплик-Агро» про що було складено акт.

Товариство зверталося до Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке були внесені до ЄРДР під № 0000108 від 10 квітня 2020 року.

На неодноразові вимог не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою відповідач не реагує та продовжує здійснювати її обробіток.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд:

усунути перешкоди у користуванні на правах оренди ТОВ «Теплик-Агро» орендованою земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0074, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити вільний доступ ТОВ «Теплик-Агро» до земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0074, площею 2,1391 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області та заборонити відповідачу проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на цій земельній ділянці на період дії договору оренди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути ТОВ «Теплик-Агро» перешкоди у здійсненні права користування на правах оренди земельною ділянкою шляхом забезпечення вільного доступу ТОВ «Теплик-Агро» до земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0074, площею 2,1391 га, розташованої на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області та заборони ОСОБА_1 (або за його наймом іншим особам) проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на цій земельній ділянці на період дії договору оренди, який укладений 16 лютого 2017 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

позивачем належним чином доведено обставини чинення перешкод відповідачем в користуванні земельною ділянкою, а відповідачем указані обставини не спростовані.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2023 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.

13 червня 2023 року на виконання вимог ухвали заявником подано квитанцію про сплату судового збору

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 13 липня 2023 року о 09:20 год з повідомленням сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2023 року для розгляду цієї справи замінено суддю Копаничук С. Г. та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Денишенко Т. О., Оніщук В. В.

13 липня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 20 липня 2023 року 08:45 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позивачем не надано жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач чинив перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою;

наявність обставин вчинення орендодавцем перешкод у користуванні земельною ділянкою може прийматись до уваги за наявності первинних та похідних доказів;

позивачем обрано невірний спосіб захисту;

наявність між сторонами договірних правовідносин, виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту як негаторного позову, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

суд правильно урахував, що позивачем належним чином доведено обставини чинення перешкод відповідачем, а останнім указані обставини не спростовані;

посилання відповідача на неналежний спосіб захисту порушеного права позивача є безпідставними та спростовуються нормами спеціального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а саме: Законом України «Про оренду землі» та Земельним кодексом України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 16 лютого 2017 року сторони уклали договір оренди земельної ділянки за умовами якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Теплик-Агро» належну йому земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0074, загальною площею 2,1391 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Завадівської сільської ради строком на 10 років.

Право оренди за позивачем зареєстроване 04 березня 2017 року за №19376210.

З акта від 18 березня 2020 року складеного комісією у складі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слідує, що 18 березня 2020 року на земельних ділянках, зокрема з кадастровим номером :02:000:0074 виявлено, що жителем с. Завадівка ОСОБА_1 проводились сільськогосподарські роботи боронування трактором «МТЗ» без державного номера.

19 березня 2020 року директор ТОВ «Теплик-Агро» звернувся до Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області по факту чинення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0074.

10 квітня 2020 року відомості про указане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108.

Постановою начальника СВ Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 365 КК України.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першої статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Підставою для звернення позивача до суду із цим позовом є чинення відповідачем перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини першої статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) ділянки регулюються спеціальним законом «Про оренду землі».

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього кодексу.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

З системного аналізу наведених норм убачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування орендованою земельною ділянкою орендар має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов).

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Указаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 599/340/16.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Матеріалами справи встановлено, що 16 лютого 2017 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки за умовами якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Теплик-Агро» належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0074, загальною площею 2,1391 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Завадівської сільської ради строком на 10 років.

Пунктом 30 договору зобов`язано орендодавця, зокрема, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 31 договору орендар земельної ділянки має право вимагати надання орендодавцем для використання земельну ділянку після державної реєстрації права оренди відповідно до указаного договору оренди; самостійно господарювати на земельній ділянці з дотриманням умов договору оренди земельної ділянки.

Право оренди за позивачем зареєстроване 04 березня 2017 року за № 19376210 та є чинним на даний час.

З акта від 18 березня 2020 року складеного комісією у складі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слідує, що 18 березня 2020 року на земельних ділянках, зокрема із кадастровим номером :02:000:0074 виявлено, що жителем с. Завадівка ОСОБА_1 проводились сільськогосподарські роботи боронування трактором «МТЗ» без державного номера.

Апеляційний не приймає до уваги указаний акт, оскільки його складено працівниками ТОВ «Теплик-Агро» безпосередньо підпорядкованими директору ОСОБА_5 , без залучення працівників органів місцевого самоврядування (районної державної адміністрації), правоохоронних органів, зокрема, працівників поліції (дільничного інспектора), інших уповноважених органів виконавчої влади у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, односельців тощо.

Крім того, актом не зафіксовано, чию земельну ділянку обробляв відповідач, де саме, якими конкретними діями та яким чином чинилися перешкоди позивачу. Яким чином було встановлено, що відповідач обробляв земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0074, і чи в подальшому він продовжував її обробляти.

Посилання в акті на вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 206 КК України суперечить положенню частини другої статті 2 КК України, за змістом якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Постановою начальника СВ Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження № 80000108 від 10 квітня 2020 року, у зв`язку із відсутністю в діях невідомих осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

У мотивувальній частині постанови указано, що в діях осіб, зокрема, ОСОБА_1 не встановлено ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

Колегія суддів критично оцінює показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , оскільки такі є працівниками ТОВ «Теплик-Агро» та перебувають у прямому підпорядкуванні директора сторони позивача.

Показання свідків не є безумовною та самостійною підставою для задоволення позову, оскільки встановлення і доведення зазначених позивачем в позовній заяві обставин повинне підтверджуватись достатніми доказами які у своїй сукупності, зокрема, разом, а не лише тільки із показаннями свідків дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач чинив та продовжує чинити перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, правопорушення є триваючим та наявне на момент подання позову (ураховуючи, що з часу складення акта від 18 березня 2020 року до дня звернення до суду з цим позовом (минуло понад дев`ять місяців) матеріали справи не містять.

ТОВ «Теплик-Агро» не доведено, що воно вчиняло будь-які дії, направлені на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідачем в позасудовому порядку (зокрема, направляло вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою), як і не надано таких до суду апеляційної інстанції.

Наявність обставин вчинення орендодавцем перешкод у користуванні земельною ділянкою може прийматись до уваги тільки при наявності первинних та похідних доказів, що зафіксовані сторонніми особами (спостерігачами), органами місцевого самоврядування, органами державної влади за відповідним зверненням орендаря.

Відповідно до статті 187 ЗК України - контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно з частиною першою статті 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Статтею 190 ЗК України встановлено, що громадський контроль за використанням та охороною земель здійснюється громадськими інспекторами, які призначаються відповідними органами місцевого самоврядування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, і діють на підставі положення, затвердженого центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, охорони навколишнього природного середовища.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ТОВ «Теплик-Агро» до вище указаних та/або правоохоронних органів щодо фіксації та перевірки правомірності дій ОСОБА_1 , що відповідно спростовує твердження позивача про доведеність порушення його прав.

Крім того, на підтвердження факту вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою суду повинні бути надані первинні (прямі або непрямі) докази, які відтворюють низку неправомірних дій відповідача (триваючого порушення, що є підставою для подачі негаторного позову), і як наслідок порушення права орендаря на користування земельною ділянкою, а саме доповідні (пояснення) відповідальних осіб по здійсненню господарської діяльності підприємства, фіксування протиправних дій за допомогою фото або відеозйомки (речові докази), що у своїй сукупності є необхідними для встановлення об`єктивної істини у справі, та як наслідок, підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, що позивачем здійснено не було.

На указане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів факт та обставини чинення ОСОБА_1 перешкод у користуванні ТОВ «Теплик-Агро» орендованою земельною ділянкою, тому у задоволенні позову слід відмовити через недоведеність позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Теплик-Агро».

Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволена з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, то з ТОВ «Теплик-Агро» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3405 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою та заборону вчиняти певні дії відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Тамара ДЕНИШЕНКО

Віталій ОНІЩУК