Справа № 953/6862/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова, у складі:

головуючого судді - Муратової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Юхно Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55) про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини, -

встановив :

До Київського районного суду м. Харкова 18.04.2023 на електрону адресу суду надійшла вказана заява, в якій позивач просить: ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №953/6862/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дітей; визначивши місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , зазначити про покладення на батька обов`язку щодо утримання та самостійного виховання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На обґрунтування заяви зазначив, що судом розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_1 . Однак, щодо позовної вимоги при покладенні на батька обов`язку щодо утримання та самостійного виховання малолітніх дітей, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, виходячи із інтересів дитини (а.с. 89, 90).

В судове засідання позивач, відповідач, представник третьої особи не з`явився, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

На електрону адресу суду надійшло клопотання від позивача ОСОБА_1 , в якому він зазначає, що заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує у повному обсязі, розгляд заяви провести у його відсутність (а.с. 95, 96).

На електрону адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 , в якій вона зазначає, що заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує у повному обсязі, просить провести розгляд заяви у її відсутність (а.с. 93, 94).

Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи №953/6862/22, дійшов наступного.

Так, до Київського районного суду м. Харкова 05.12.2022 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій позивач просив: розірвати шлюб, зареєстрований Київським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем, актовий запис №97, свідоцтво серії НОМЕР_4 від 23.02.2007; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з позивачем із покладенням на нього обов`язку щодо утримання та самостійного виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з позивачем із покладенням на нього обов`язку щодо утримання та самостійного виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 1-4).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини; розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням в підготовче судове (а.с. 38).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 23.12.2022 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини (а.с. 50).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 56).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно положень п. 4 , п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні;

перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно положень ч. 1 ст. 265 ЦПК України, рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У вступній частині рішення зазначаються, зокрема, вимоги позивача (п. 7 ч. 2 ст. 265 ЦПК України). У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема,

1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування (ч. 4 ст. 265 ЦПК України).

У резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог (п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Як зазначено вище, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2023 розглянуто цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ст. ст. 19, 111, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України.

Згідно мотивувальної частини рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2023, при ухваленні цього рішення щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу судом застосовано такі норми сімейного права, як ст. ст. 56, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, та ст. ст. 7, 141, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, ст. ст. 15, 16, 29 ЦК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дітей.

При цьому, в мотивувальній частині рішення судом було зазначено, зокрема, що у відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи інтереси дітей, а також те, що за місцем проживання дітей створені всі умови для них, суд вважає, що на даний час проживання дітей з батьком буде відповідати саме інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному.

Крім того, суд зауважує, що мати дітей, у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з ними, турботу відносно доньки та сина та участь у їх вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Отже на даний час визначення місця проживання дітей разом з батьком не суперечитиме інтересам дітей, у зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2023, сужд ухвалив: позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини задовольнити;

розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №97 від 23.02.2007; після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 залишити « ОСОБА_5 »;

визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 ;

визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 85-88).

Таким чином, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, надавши мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання двох малолітніх дітей разом з батьком, тому ухвалив рішення про задоволення позовної заяви.

Щодо посилань позивача на необхідність ухвалення додаткового рішення суду у зв`язку з необхідністю зазначити про покладення на батька обов`язку щодо утримання та самостійного виховання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які були зазначені у вимогах про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як зазначено вище, судом розглянуто позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, який задоволено зазначеним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2023.

Саме таку назву позовних вимог містила й позовна заява про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини (а.с. 1).

Як зазначає позивач у заяві про ухвалення додаткового рішення, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, виходячи із інтересів дитини (а.с. 89, 90).

Норми права, що регулюють обов`язок матері, батька утримувати дитину, містяться в главі 15 Сімейного кодексу України (ст. ст. 180-197), яка визначає обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Так, згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В ст. 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Так, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Посилання позивача про покладення на нього обов`язку щодо утримання та самостійного виховання малолітніх дітей були викладені у вимогах про визначення місця проживання дітей, які судом задоволені.

Самостійних вимог про визначення способів виконання батьками обов`язків утримувати дитину та посилань на норми глави 15 СК України, яка регулює такі спірні правовідносини, позовна заява не містила.

Таким чином, судом ухвалено рішення про задоволення заявлених позовних вимог, а тому підстави до ухвалення додаткового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55) про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Муратова С.О.