КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/8261/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Київ

Справа № 752/17151/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Ольшевської І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» про визнання кредитного договору неукладеним,

встановив:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ «Сучасний факторинг» про визнання кредитного договору неукладеним, в якому просить визнати неукладеним кредитний договір №4 від 21.02.2021 на суму 29 994,82 грн., а також стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн.

В обґрунтування позову зазначає про те, що жодних кредитних договорів із відповідачем не укладав, не оформлював та грошові кошти на картку не отримував. Вважає, що зі сторони працівників відповідача існують шахрайські дії, а тому, як вказує, подав заяву про вчинення кримінального правопорушення до Вінницького управління поліції, відомості про яке внесено до ЄРДР 25.06.2021р. за №0000605.

Спірний кредитний договір укладений у порушення чинного законодавства, а також інтересів держави та суспільства, його моральним засадам. Під час укладення кредитного договору було порушено вимоги ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки на момент його укладення було відсутнє волевиявлення та внутрішня воля позивача на його укладення. Оскільки позивач не підписував жодного договору, не проявляв свого волевиявлення, а також не був ознайомлений з умовами договору, вважає, що кредитний договір підлягає визнанню його неукладеним. Спірний кредитний договір, на думку позивача, окрім всього, не містить всіх істотних умов, зокрема, не було погоджено розміру відсотків за отримані грошові кошти, пеня, штрафи тощо, також не було повідомлено позивача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими відповідач.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Сучасний факторинг» від 21.02.2021 року №4 на суму 29 994,82 грн. 82 коп. укладено в порушення чинного законодавства України, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Суд не надав оцінки тому, що кредитний договір з ТОВ «Сучасний факторинг» був складений проти волі та без волевиявлення ОСОБА_1 , порушено вимоги ч.3 ст. 203 ЦК України, а тому він підлягає визнанню як неукладений.

Сторони також не досягали згоди стосовно істотної умови договору, зокрема, не було погоджено розмір відсотків за отримані грошові кошти, пеня, штрафи тощо, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Звертає увагу на те, що ТОВ «Сучасний факторинг» додає до відзиву на позовну заяву наступні документи: копію кредитного договору № 4 від 21 лютого 2021 року, копії всіх сторінок паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, заяву на отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту за кредитним договором № 4 від 21 лютого 2021 року. Однак, додані відповідачем документи, про які не зазначено у оскаржуваному рішенні та на які суд не звернув належну увагу, не містять підписи позивача, а підписи та написи, які там розміщені, відмінні від почерку позивача та не є написом, здійсненим позивачем.

Звертає увагу суду, що відповідачем надано копію паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 , які не відповідають справжнім документам ОСОБА_1 . Відповідач, надаючи вищезазначені документи, які містять підписи та власноручні написи від імені ОСОБА_1 , ввів суд в оману, оскільки зазначені документи не відповідають справжнім документам. Однак, суд не звернув жодної належної уваги на надані пояснення та долучені документи.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, до матеріалів справи надана копія кредитного договору №4 від 21.02.2021, за яким кредитодавцем виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг», а покупцем - ОСОБА_1 (ІНПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Вінницьким МВ УМВС України у Вінницькій області 20.01.2012).

Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору вартість товару (ів) складає 36 497,00 грн.

Відповідно до п. 3.6. Кредитного договору сума кредиту складає 29 994,82 грн.

Пунктом 3.8. Кредитного договору визначено, що плата за користування кредитом складається з: річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01%. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 55,58% річних від загальної суми кредиту; щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 5% від суми кредиту.

Крім того, відповідачем до матеріалів додані заява від 21.02.2021, паспорт споживчого кредиту за кредитним договором №4 від 21.02.2021, заява на отримання споживчого кредиту від 21.02.2021, графік платежів та основі умови кредитування (Додаток №1 до Кредитного договору №4 від 21.02.2021), Договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування фінансового ризику №4 від 21.02.2021, лист розстрочка, товарний чек №С060- від 21.02.2021, видаткова накладна №6-6770620 від 21.02.2021 на загальну суму 36 497,00 грн.

На всіх вказаних документах від покупця ОСОБА_1 проставлений підпис.

У розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» у колонці «Покупець» містяться наступні реквізити: адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 20.01.2012, виданий МВС УМВС України в Вінницькій області, моб. тел. НОМЕР_3 . Також у цьому розділі проставлений власноручний підпис зі сторони покупця ОСОБА_1 .

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 вважав, що кредитний договір №4 від 21.02.2021 має бути визнаний неукладеним у судовому порядку, оскільки він укладений без участі позивача, без його волевиявлення, без письмового договору, без підпису ОСОБА_1 , без погодження істотних умов договору.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів особи (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з копій документів, що були надані представником відповідача ТОВ «Сучасний факторинг» для підтвердження особи, яка отримала кредит, для отримання кредиту позичальником було надано: паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 20 січня 2010 року (а не 2012 року, як зазначено у договорі кредиту) Вінницьким МВ УДМС України у Вінницькій області, громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у місті Вінниці, місце проживання зареєстроване у АДРЕСА_1 ( а.с. 58-59)

При цьому вказана особа також надала картку фізичної особи - платника податків, видану Оболонською ДПІ у м. Києві, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Разом з тим, з наданої відповідачем копії паспорта, що був виданий 20 січня 2010 року, вбачається, що його видав Вінницький міський відділ Управління Державної міграційної служби Україні в м. Києві, тоді як Державна міграційна служба України була створена Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09 грудня 2010 № 1085/2010.

Як вбачається з копій документів, наданих для посвідчення особи позивача, позивачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у с. Якушинці, Вінницького району, Вінницької області. Паспорт серії НОМЕР_2 був виданий позивачу 09 червня 2003 року Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області. Місце проживання позивача зареєстроване у АДРЕСА_2 .

Картка платника податків з номером - НОМЕР_1 була видана позивачу Вінницьким управлінням ГУ ДПС у Вінницькій області 12.06.2003 року ( а.с. 79).

Таким чином, при порівнянні документів, наданих представником відповідача на підтвердження особи, що укладала з відповідачем кредитний договір № 4 від 21.02.2021 року, з документами позивача ОСОБА_1 , вбачається, що позивач не є тією особою, яка укладала кредитний договір № 4 від 21.02.2021 року.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Відповідно до висновків, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц , правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини друга статті 207 ЦК України).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України, волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

У тому випадку коли сторона не виявляла своєї волі до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тоді правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду постановах від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц, такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (наприклад, зайняттям та використанням іншою особою приміщення позивача за відсутності встановлених для цього правових підстав).

Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц зроблено висновок про те, що такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання самостійного позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, зокрема, викладеними у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 12 травня 2020 року у справі № 761/44056/17 , від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) дійшла висновку про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскарженого судового рішення не впливають.

Отже, з огляду на оспорювання позивачем самого факту укладення кредитного договору, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання цього договору неукладеним не є належним та ефективним способом захисту права і тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376,381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 липня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.