Дата документу 18.07.2023 Справа № 335/4900/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4900/21 Головуючий у 1 інстанції:Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/1443/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка змінила прізвище на ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коновалова Людмила Сергіївна, про визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої залишилася квартира АДРЕСА_1 . У передбачений законом шестимісячний строк вона як спадкоємиця четвертої черги звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в неї відсутні правові документи на спадкове майно. Факт її проживання однією сім`єю із спадкодавцем встановлений рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24.09.2020. Посилаючись на те, що спадкодавець не залишила заповіту, інших спадкоємців, крім неї, не було, просила про задоволення позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на кв. АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судове рішення мотивовано тим, що позивачка є спадкоємицею четвертої черги після смерті ОСОБА_4 , протягом п`яти років проживала однією сім`єю зі спадкодавцем та вела спільне господарство, що підтверджується судовим рішенням в іншій справі, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має, у передбачений законом шестимісячний строк прийняла спадщину, подавши відповідну заяву приватному нотаріусу, який відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правових документів на спадкове майно.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою прокурора, який зазначив, що оскаржуваним рішенням порушені права територіальної громади. Спадкове майно має ознаки відумерлого, оскільки у ОСОБА_4 відсутні спадкоємці, а судове рішення, яким установлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_4 , скасовано апеляційним судом у травні 2023 року за апеляцією прокурора. Звертає увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_1 у 2017 році вже зверталась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту проживання однієї сім`єю із ОСОБА_4 з 01.02.2010 по 15.02.2016, але за іншою адресою: АДРЕСА_2 . У тій справі приймала участь залучена судом як заінтересована особа Запорізька міська рада, представник якої заперечував проти задоволення заяви. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав наявності спору про право між заявницею і територіальною громадою. Отже ОСОБА_1 була добре обізнана про те, що належним відповідачем у спорі про право на спадщину є територіальна громада м. Запоріжжя в особі міської ради, проте вона пред`явила позов не до міської ради, а до особи, яка не прийняла спадщину і не входить до кола спадкоємців.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи прокурора Шаповалова В.М., представника Запорізької міської ради Доніної Н.О., які підтримали апеляційну скарги і просили про її задоволення, заперечення ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, у тому числі, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За вимогами ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (ч.1 ст. 1278 ЦК України).

Встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № НОМЕР_1 , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного Запорізького міського управління юстиції від 19.02.2016, актовий запис № 1401 (т.1, а.с.34).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.43-44).

ОСОБА_1 28 липня 2016 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , зазначивши, що інших спадкоємців, крім неї, не має (т.1, а.с.33).

На підтвердження права на спадкування ОСОБА_1 надала нотаріусу рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 вересня 2020 року, яким встановлено факт її спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 з 01 лютого 2010 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коновалової Л.С. від 29 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правові документи на спадкове майно (т.1., а.с.62).

Разом з тим, постановою Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 року за апеляцією прокурора скасовано рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 вересня 202 року у справі №317/1736/20, яким заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однієї сім`єю з померлою ОСОБА_4 з 01.02.2010 по 15.02.2016 за адресою: АДРЕСА_3 . Заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених ч.6 ст. 294 ЦПК України, та роз`яснено останній її право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги за законом, що підтверджується судовим рішенням, інших спадкоємців попередніх черг не має, а заповіту за життя ОСОБА_4 не залишила. Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії за відсутності правових документів на спадкове майно, а отже є підставою для визнання права на спадщину у судовому порядку.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не обговорив питання, чи є ОСОБА_3 належним відповідачем у справі, не з`ясував, чому вимоги заявлені до вказаної особи, адже і в заяві про прийняття спадщини, і в позовній заяві ОСОБА_1 зазначала про відсутність інших спадкоємців, а в суді відповідач, який є батьком позивачки, визнавав позов і не заперечував проти його задоволення.

Суд не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема у постанові від 18.12.2019 у справі № 265/6868/16-ц, в якій зазначено, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадках їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 48ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 61-61цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

В засіданні апеляційного суду із доданих до апеляційної скарги додаткових доказів було з`ясовано, що у серпні 2017 року ОСОБА_1 також зверталася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 у спадковій квартирі, проте ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 12 грудня 2017 року заяву залишено без розгляду на підставі ч.6 ст. 296 ЦПК України, оскільки під час розгляду справи суд установив наявністю спору про право із Запорізькою міською радою (т.1, а.с.200-203).

Отже, звертаючись із позовом про визнання права на спадщину до ОСОБА_3 , який не прийняв спадщину після ОСОБА_4 і не оспорював права ОСОБА_1 , остання була добре обізнана, що належним відповідачем у справі є Запорізька міська рада, яка оспорювала її право на спадщину ще у 2017 році.

Аналіз викладеного свідчить про те, що оскаржуваним рішенням суду порушено інтереси територіальної громади, яка розраховувала на отримання у власність нерухомого майна, що має ознаки відумерлої спадщини, а визнання при власності на квартиру за ОСОБА_1 , здобуте всупереч вимогам чинного законодавства, унеможливлює реалізацію даного права територіальною громадою.

Таким чином, здійснивши аналіз доводів апеляційної скарги із наданими сторонами по справі доказами, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення у відповідності до норм статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, а апеляційна скарга, в свою чергу підлягає задоволенню.

У відповідності до приписів частини 13 статті 141 ЦПК України, судові витрати підлягають перерозподілу пропорційно до задоволених позовних вимог у разі зміни або скасування рішення суду першої інстанції під час апеляційного перегляду.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ОСОБА_1 має компенсувати Вознесенівській окружній прокуратурі м. Запоріжжя Запорізької області понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 3106,88 гривень.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка змінила прізвище на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Запорізької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 2909973, юридична адреса: вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69056, розрахунковий рахунок № IIА 0000271, код класифікації ,и датків бюджету - 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Сиїв, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, ЗДРПОУ 02909973) в особі Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя вул. Якова Новицького, 5, м. Запоріжжя, 69005) судові витрати в сумі 3106,88 гривень (три тисячі сто шість гривень 88 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 20 липня 2023 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська