КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/5464/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіна І.В.

за участю: представника скаржника - адвоката Навродського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я.,

у цивільній справі №369/14316/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення авансового платежу, стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних, та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за результатами розгляду якого, з урахуванням подальших уточнень, просила:

- розірвати договорі купівлі-продажу меблів укладений між сторонами;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансовий платіж у сумі 40 000 грн., пеню у сумі 649 200 грн.; 3 % річних у сумі 1 777 грн. 31 коп.; інфляційні втрати у сумі 5 565 грн. 04 коп. та моральну шкоду у сумі 40 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 17 квітня 2020 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу корпусних меблів, що підтверджується розпискою. Сторони погодили термін виконання зобов`язань за договором - 50 днів. На виконання вказаного договору відповідач отримав від позивача аванс у сумі 30 000 грн. Під час написання розписки, сторони домовились в середині травня укласти договір-підряду та поставки кухні за адресою проживання позивача. В обумовлений сторонами строк позивач звернулася до відповідача з метою укладення договору, на що відповідач запросив оплату другої частини авансового внеску. 09 липня 2020 року позивач перерахувала відповідачу другу частину авансового внеску в розмірі 10 000 грн., тобто виконала свої зобов`язання за вказаним договором. Натомість відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим, 03 серпня 2020 року позивач надіслала йому претензію про повернення авансового платежу, яка була отримана ним 07 серпня 2020 року, проте кошти в повернуті не були.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , направила апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що правова природа розписки від 17 квітня 2020 року свідчить про наявність між сторонами правовідносин в сфері купівлі-продажу меблів. Вказуючи, що товарний чек № б/н від 08 липня 2020 року не є достовірним та належним доказом на підтвердження доставки та монтажу меблів, оскільки не містить усіх необхідних реквізитів. Із видаткових накладних від 30 червня, 13 травня 2020 року та заявки від 17 червня 2020 року, на які суд посилався в оскаржуваному рішенні, не вбачається, що вони мають відношення до поставки кухні за адресою позивача. Скріншоти з Viber не підтверджують виготовлення та поставку кухні, а підтверджують обговорення специфікації кухні між сторонами. Крім того, переписка у мережі Viber не може бути належним доказом у справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування. Долучені відповідачем до відзиву та заперечень скріншоти повідомлень з телефону, не посвідчені у встановленому законом порядку та не містять посилання на наявність у відповідача оригіналу електронного доказу, а відтак, не можуть бути належними доказами у справі. Вказуючи, що відсутність у матеріалах справи договору на підтвердження виготовлення та поставки відповідачем кухні, актів виконаних робіт, затвердженої сторонами проектної документації та наявність розписки від 17 квітня 2020 року, свідчать про не виконання відповідачем робіт по виготовленню та монтажу кухні. В матеріалах справи наявні: договір купівлі-продажу меблів від 28 листопада 2020 року укладений між нею та іншим продавцем, специфікація кухні, квитанції про оплату вартості послуг, акти прийому виконаних робіт, що також свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо постачання меблів.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Відповідач до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку.

До початку розгляду справи від представника відповідача надійшов лист у якому останній просив проводити розгляд справи у його відсутність, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що згідно розписки від 17 квітня 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 30 000 грн. за рахунок виготовлення кухні та її поставки за адресою: АДРЕСА_1 ; вказані кошти є авансом; термін виконання 50 днів (т. І а.с. 07).

Згідно дублікату квитанції № Р24А459553382С62224 від 09 липня 2020 року, ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ОСОБА_2 10 000 грн.; призначення платежу: переведення особистих коштів (т. І а.с. 08).

03 серпня 2020 року ОСОБА_1 направлено ОСОБА_2 претензію про повернення сплачених грошових коштів, у формі авансового платежу з проханням повернути їй авансовий платіж у розмірі 40 000 грн., яка була отримана останнім 07 серпня 2020 року (т. І а.с. 11-12)

Відповідно до товарного чеку № б/н від 08 липня 2020 року від ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 виконані такі роботи: монтаж меблів (підріз, збір, тощо) - вартість яких становила - 15 000 грн., доставка матеріалу Софіївська Борщагівка - 2 500 грн. (т. І а.с. 35).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав, обумовлені сторонами усною домовленістю та розпискою від 17 квітня 2020 року умови договору підряду, щодо виготовлення та встановлення кухні, про що суду сторонами надані письмові докази у вигляді роздруківок з Viber, видаткових накладних про отримання та замовлення товарів, скрін-шоти встановленої кухні, де зафіксовано процес встановлення кухні та її фактичне встановлення.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , просила розірвати укладений між сторонами договір купівлі-продажу меблів та стягнути з відповідача авансовий платіж, пеню, 3 % річних, інфляційні втрати, моральну шкоду. Як на підстави для його задоволення посилалася на те, що вона замовила у відповідача кухню, за виготовлення та поставку якої, 17 квітня 2020 року сплатила кошти у сумі 30 000 грн., що є авансовим платежем, що підтверджується розпискою. Під час оформлення розписки, сторони домовилися в середині травня укласти договір підряду та поставки кухні. 09 липня 2020 року вона сплатила на користь позивача другу частину авансового внеску у сумі 10 000 грн. Разом з тим, на виконання усних домовленосте, у визначений сторонами строк, зазначений договір не був укладений, а належні зобов`язання відповідачем не були виконані.

В якості правових підстав посилалася, зокрема, на норми ст.ст. 656 та 662 ЦК України, як регулюють правовідносини між сторонами, що виникають із договорів купівлі-продажу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що ним виконані свої зобов`язання щодо виготовлення та встановлення кухні позивачу, яка свої зобов`язання що стосуються оплати, в повному обсязі не виконала. Вказуючи, що кошти у сумі 10 000 грн. були перераховані йому позивачем, як частина грошових коштів за виконану роботу по встановленню кухні.

Так, відповідно до ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Згідно приписів ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

На підтвердження виконання позивачем свої зобов`язань щодо сплати авансового внеску, останньою надано до суду розписку, згідно якої, відповідач отримав від позивача кошти у сумі 30 000 грн. в рахунок виготовлення та поставки кухні. Також, позивачем надано дублікат квитанції від 09 липня 2020 року згідно якої, ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ОСОБА_2 10 000 грн.

Проте, відповідач вказує, що кошти у сумі 10 000 грн., були сплачені ним за виконану роботу по встановленню кухні.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що між сторонами була наявна усна домовленість щодо виготовлення та поставки кухні, письмового договору між ними не укладалося, суму коштів, які мали бути авансовим платежем, а які повинні були бути сплачені після фактично виконаної роботи, встановити неможливо, відповідальність сторін не визначалася.

Відтак, умови такої усної домовленості судом встановлені бути не можуть, оскільки кожна із сторін озвучує свій варіант таких домовленостей. При цьому, позивач вимоги щодо визнання усного договору укладеним на зазначених нею умовах, не заявляла.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд позбавлений права визнати усний договір таким, що укладений між сторонами.

Згідно ст.. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як зазначалося вище, письмовий договір щодо виготовлення та поставки меблів між сторонами не укладався, сторони озвучують різні варіанти своїх домовленостей, позивач з вимогами про укладення договору на зазначених нею умовах не зверталася, а відтак, колегія суддів позбавлена можливості встановити порушення відповідачем умов договору, про які зазначає позивач та які б могли бути підставою для його розірвання, а також вирішення питання щодо стягнення авансового платежу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу, колегія суддів відхиляє, виходячи з вищезазначеного.

Слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивач змінюючи предмет позову та збільшуючи позовні вимоги, ставила питання про розірвання договору купівлі-продажу меблів, в той час, як оскаржуване судове рішення побудовано на оцінці правовідносин сторін, які виникли між ними у зв`язку з укладенням договору підряду, що не відповідає заявленим позовним вимогам.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, проте не з підстав зазначених судом, а з тих підстав, що відсутність письмового договору між сторонами, за обставин даної справи, позбавляє суд апеляційної інстанції можливості встановити умови договору та перевірки виконання його умов сторонами.

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: