Справа № 303/4486/23
2/303/690/23
Номер рядка статистичного звіту 26

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та втрат від інфляційних процесів,-

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2023 року представник АТ «Універсал Банк» - Матьковський Р.Е. звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 3 % річних та втрат від інфляційних процесів.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25.12.2006 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 11/945К-06, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 50 000,00 США. Позичальник не виконував зобов`язання за кредитним договором протягом тривалого часу, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2013 року було стягнуто ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 326 531,55 грн. та 3265,31 грн. судового збору. Оскільки вказане рішення на даний час залишається не виконаними, то позивач просить у відповідності до ст.625 ЦК України зобов`язати відповідача відшкодувати заборгованість у вигляді втрат від інфляційних процесів за час прострочення в сумі 26 789,49 гривень та судовий збір.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 25.12.2006 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 11/945К-06, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 50 000,00 США.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2013 року було стягнуто ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 326 531,55 грн. та 3265,31 грн. судового збору (а.с.5). 07.02.2013 року видано виконавчий лист (а.с.4).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи позивач АТ «Універсал Банк» у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, достроково звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Так, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2013 року у справі № 0707/9935/2012 було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 326 531,55 грн. та 3 265,31 грн. судового збору (а.с.5). На підставі даного рішення судом були видані виконавчі листи ( а.с. 12-14).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як зазначає позивач, вищевказане рішення суду не виконано і заборгованість не погашено, у зв`язку з чим АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з даним позовом про стягнення нарахованих за період з 25.01.2020 року по 31.12.2022 на підставі ст. 625 ЦК України заборгованості у вигляді втрат від інфляційних процесів за час прострочення в сумі 26 789,49 гривень ( а.с. 6).

У частині першій статті 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у вигляді інфляційний втрат у розмірі 26 789,49 гривень за період з 25.12.2006 року по 25.12.2023 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача 2684,00 гривень сплаченого судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст.11, 509, 526, 611, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість у вигляді інфляційний втрат в розмірі 26 789,49 гривень (двадцять шість тисяч сімсот вісімдесят дев`ять гривень сорок дев`ять копійок ) гривень та 2684,00 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», 04114, м.Київ, вул.Автозаводська, 54/19, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Рішення суду виготовлено 25.07.2023 року.

Головуюча О.В.Гутій