Справа № 932/3831/22
Провадження № 2/932/700/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

за участі

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача 2 - Орешина П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, у якій позивач просив суд:

-визнати договір дарування 38/100 часток домоволодіння від 24 березня 2016 року за реєстровим номером №517 удаваним укладеним для приховання договору купівлі-продажу 38/100 часток домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати дійсним договір купівлі-продажу на об`єкт нерухомого майна: 38/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено 24.03.2016 між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_1 38/100 часток домоволодіння за договором купівлі-продажу складається з: літ.-А-1 дер.ма.цегла, житловий будинок, житловою площею 28,7 кв.м.; Б-1 дер.маз.цегла житловий будинок, житловою площею 29,5 кв.м.; В-1 шл.бетон житловий будинок, житловою площею 15,0 кв.м.; Г-шл.блок сарай; Д-цегла гараж; Ж-дерево вбиральня; З-дерево вбиральня; К-дерево вбиральня; Л-цегла сарай; Н-шл.блок сарай, 1-11 споруди; І, ІІ мостіння;

-визнати право власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: 38/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 38/100 часток домоволодіння за договором купівлі-продажу складається з: літ.-А-1 дер.ма.цегла, житловий будинок, житловою площею 28,7 кв.м.; Б-1 дер.маз.цегла житловий будинок, житловою площею 29,5 кв.м.; В-1 шл.бетон житловий будинок, житловою площею 15,0 кв.м.; Г-шл.блок сарай; Д-цегла гараж; Ж-дерево вбиральня; З-дерево вбиральня; К-дерево вбиральня; Л-цегла сарай; Н-шл.блок сарай, 1-11 споруди; І, ІІ мостіння;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що за договором дарування від 24.03.2016 до нього та відповідача ОСОБА_4 перейшло у володіння 38/100 часток (за кожним по 19/100 часток) домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на те, що укладений 24.03.2016 правочин (договір дарування) є удаваним, оскільки його вчинено, на приховання договору купівлі-продажу, що було обумовлено метою зменшення розміру податків, останній вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом.

Відповідачем ОСОБА_4 надано відзив доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами з огляду на їх безпідставність. Також, останньою зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідачем ОСОБА_3 відзиву не надано.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.07.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з її не відповідністю приписам ЦПК України.

На виконання вимог ухвали від 15.07.2022, ОСОБА_1 було надано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.08.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначеної її до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Також позивач зазначив, що на придбання 38/100 частин домоволодіння витратив кошти у розмірі 20 500 доларів США, які отримав від продажу квартири та продажу його батьками гаражу.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 29.01.2016, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 . Згідно вказаного договору, продаж майна вчинено за 100576,00 грн.

Згідно з копії договору дарування 38/100 часток домоволодіння від 24.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., ОСОБА_3 передала у дар ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 19/100 кожному (всього 38/100) часток домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Також у договорі зазначено, що він є безоплатним. Ринкова вартість майна становить 69 345,00 грн.

Відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.10.2022 (справа №201/2544/20) шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був зареєстрований 24.04.2015, розірвано.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 свідчила про те, що ОСОБА_1 є її сином та зазначила, що її сином було продано квартиру та кошті від продажу гаражу були йому передані, з метою придбання будинку. Також вказала, що її не було під час укладання договору дарування.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ч.2 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину (стаття 235 ЦК України).

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Вказані висновки викладені у постанові ВП/ВС від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц (провадження № 14-498цс18).

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Викладене узгоджується із висновком ВС/КЦС, висловленим у постанові від 28 червня 2022 року в справі № 757/59416/19-ц.

Виходячи з того, що позивачем не надано доказів наявності волі сторін договору, спрямованої на укладення договору купівлі-продажу, та доказів на підтвердження отримання ОСОБА_7 від ОСОБА_1 грошових коштів за фактично відчужену частину домоволодіння, заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Судом також враховано, що відповідно договору дарування сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними або обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Тобто, вказане свідчить, що укладаючи спірний договір дарування, сторони договору повністю усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, а не будь-який інший договір.

Крім того, обдарованими за оскаржуваним правочином є не лише ОСОБА_1 , а й ОСОБА_4 , яка заперечує факт удаваності договору дарування, що спростовує доводи позивача про внесення останнім плати, за дар, отриманої від продажу квартири та гаража.

Окрім цього суд враховує, що згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , вона була продана за 100576,00 грн. Доказів на підтвердження того, що квартира була продана за 17000 доларів США, як зазначав позивач у судовому засіданні, він не надав.

Також суд зазначає, що з огляду на те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю, застосування строку позовної давності є не можливим, оскільки вказаний висновок є самостійною підставою для відмови.

Викладене узгоджується із висновком ВС/КЦС, висловленим у постанові від 03 лютого 2022 року в справі № 758/10335/16-ц.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 30.06.2023 року.

Суддя В.В. Куцевол

20 червня 2023 року