КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Осаулов А.А.
Апеляційне провадження №22-ц/824/8690/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Невідомої Т.О., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», АТ «Кредобанк» про визнання поруки припиненою.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У липні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із вказаним позовом.

Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2021 року справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір №162-07, за яким позичальник отримав кошти в сумі 60000,00 доларів США, строком до 18 червня 2027 року.

Вказаний кредит було видано на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку 19 червня 2007 року було зареєстровано за ОСОБА_2 .

В забезпечення виконання умов кредитного договору 19червня 2007 року були укладені договір іпотеки та договір поруки №162-07/2, поручителем якого стала ОСОБА_1 .

Між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» 29 листопада 2011 року було укладено договір факторингу, за яким право вимоги щодо ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року у справі № 569/20990/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року в загальній сумі 803 949,92 грн, судові витрати.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка вважає, що у зв`язку зі смертю боржника порука за договором укладеним 19 червня 2007 року з ВАТ «Кредобанк», має бути припинена, оскільки поручительство нерозривно пов`язане з особою боржника та поручителя.

Внаслідок смерті позичальника обов`язок за кредитним договором щодо повернення грошових коштів перейшло до спадкоємців, які мають задовольнити вимоги кредитора, зокрема: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 які є дітьми ОСОБА_2 .

Крім цього, вартість квартири, яка була предметом іпотеки, є більшою ніж сума заборгованості за кредитним договором №162-07 від 19 червня 2007 року

Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.

У прохальній частині позову просила -

- визнати поруки припиненою, що виникла за договором поруки №162-07-2 від 19 червня 2007 року , укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк».

У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року у справі № 569/20990/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року в сумі в загальній сумі 803 949,92 грн. На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист щодо ОСОБА_1 , який перебуває на виконанні у Відділі ДВС у м. Рівному МУМЮ (м. Львів) (виконавче провадження №49421352). Ухвалення вказаного рішення унеможливлює визнання поруки припиненою в іншій справі, вказаний спосіб захисту є неналежним. Крім цього, звертає увагу, що позивачем не доведено наявність спадкоємців у ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 11 липня 2022 року витребувано з Першої Рівненської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати в повному обсязі. У скарзі зазначила, що судом першої інстанції невірно застосовано норми законодавства.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України представник відповідача повідомлений про день та час розгляду справи на 18 липня 2023 року . Заяв про причини неявки в судове засідання до апеляційного суду не надходило. Апелянтка ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи без її участі та участі її представника . Представник відповідача приймав участь у розгляді справи .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав .

Суд першої інстанції встановив, що 19 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «КРЕДОБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК») було укладено кредитний договір №162-07, за умовами якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_2 у власність грошові кошти (кредит) в сумі 60 000,00 доларів США, а останній, у свою чергу, зобов`язався повернути одержані кошти (суму кредиту) у термін до 18 червня 2027 року, на умовах, встановлених у Кредитному договорі.

Між Банком та TOB «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» 29 листопада 2011 року був укладений Договір факторингу, за яким відбулося відступлення/купівля-продаж права вимоги за Кредитним договором N9162-07 від 19 червня 2007 року , що був укладений між Банком та ОСОБА_2 . За договором TOB «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло прав кредитора до боржника - ОСОБА_2 ,та поручителя - ОСОБА_1

19 червня 2007 року З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ВАТ «КРЕДОБАНК» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №162-07/2, згідно з яким відповідач ОСОБА_1 несе солідарну відповідальність у повному обсязі за порушення ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором. Умови кредитного договору поручителю були відомі.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В постановах Верховного Суду від 08серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивачка звернулась з даним позовом, оскільки за наявною в неї інформацією ОСОБА_2 помер, а згоди відповідати за спадкоємцями вона не надавала.

Згідно ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

Положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов`язання не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті фізичної особи- боржника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 29 березня 2017 року у справі №201/6641/15-ц.

Крім того , суд встановив , що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року у справі № 569/20990/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року в сумі в загальній сумі 803 949,92 грн, судові витрати.

Згідно ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року у справі № 569/20990/13-ц набрало законної сили 17 червня 2014 року . При цьому, судом встановлено, що в провадженні Рівненського міського суду перебувала заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 серпня 2016 року заяву про перегляд заочного рішення по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду за заявою представника заявника ОСОБА_1 .

Відпогвідно до інформації про виконавче провадження №49421352 виконавчий лист №569/20990/16-ц, виданий Рівненським міським судом Рівненської області 30 жовтня 2014 року , щодо боржника ОСОБА_1 перебуває на виконанні у Відділі ДВС у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

Верховний суд в постанові від 14 червня 2021 року у справі 924/181/20 врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц за яким, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України).

Як вже зазначалося вище, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року у справі № 569/20990/13-ц стягнуто в тому числі з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року, тобто обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті фізичної особи- боржника ОСОБА_2 .

У справі про визнання поруки припиненою позивач має довести, що відповідач вважає наявним своє право вимоги і кореспондуючий обов`язок позивача, який не був установлений судовим рішенням або не є предметом розгляду в іншій справі.

Висновок суду, що позивачка не довела наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, є правильним. Намагання позивачки фактично переглянути в межах цієї справи судове рішення, прийняте в іншій справі про стягнення заборгованості, є неприпустимим.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.

Доводи позивачки про те, що зі смертю позичальника поручитель не має нести зобов`язання за договором поруки у зв`язку з тим, що вона не давала своєї згоди на забезпечення виконання зобов`язань спадкоємцями кредитора, а тому є підстави для припинення зобов`язань за договором поруки, суд правильно не взяв до уваги, з огляду та обставину, що кредитор вже реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку і рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року у справі № 569/20990/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року, а відтак обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, тому норми права, на які посилається позивач , в даному випадку не підлягають застосуванню.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що спадкова справа до майна померлого ОСОБА_2 не заводилась.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

З огляду на системний аналіз законодавства і судової практики, наведені позивачко. обставини не можуть бути підставою для визнання припиненою поруки за договором поруки від 19 червня 2007 року, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, були предметом детального дослідження в суді першої інстанції, яким надана правова оцінка, і не потребують додаткової оцінки.

Відповідно до ст.367 ЦПК України перевіряючи під час розгляду справи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: