ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4685/23 Справа № 213/386/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 213/386/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року,

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі за текстом АТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з 24 березня 2000 року працював на підприємстві відповідача у різних структурних підрозділах. 14 грудня 2022 року його було звільнено.

Внаслідок недосконалості технології зварювання і різання металів та робочого місця, позивач підпадав під дію негативних факторів: фізичного навантаження, хімічних речовин з вмістом марганцю в зварювальних аерозолях, концентрація яких перевищувала нормативне значення, рівнів шуму, які перевищували нормативні. Внаслідок чого він отримав хронічне професійне захворювання. Висновком МСЕК від 06 грудня 2022 року йому первинно встановлено 40% втрати працездатності (25% по радикулопатії, 10% - ХОЗЛ, 5% - нейросерсорна приглухуватість.

У зв`язку з втратою працездатності, погіршенням стану здоров`я (скаржиться на задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, підвищену втомлюваність зниження слуху), потребою в лікуванні, відбулись негативні зміни в його житті, від яких він зазнає моральних страждань. Вважає, що з боку відповідача повинна бути відшкодована позивачу моральна шкода, у розмірі 200 000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 120 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., ставить питання про зміну рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині його моральних страждань та принципу розумності, виваженості і справедливості.

В апеляційній скарзі АТ «ПівдГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом не були враховані аргументи відповідача щодо тривалості роботи позивача на підприємстві впродовж 22 років 8 місяців, замість 10 років, необхідних для отримання пільгової пенсії, позивач свідомо обирав роботу у шкідливих та важких умовах праці, розуміючи наслідки від цього, але обираючи певні пільги замість свого здоров`я; позивачем не вчинено будь-яких протиправних дій, які б знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з втратою працездатності позивач та виникненням у нього моральних страждань. Крім того, суд дійшов помилкових висновків що характеру моральних страждань позивачки, які не підкріплені жодними доказами.

На думку відповідача, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції не обґрунтовано, він завищений, не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та судовій практиці у аналогічних справах.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466), який набрав чинності 23 травня 2020 року внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.

Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

АТ «ПівдГЗК» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надано письмовий відзив, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. При цьому посилається на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 щодо збільшення розміру моральної шкоди, стягнутої з АТ «ПівдГЗК», задоволенню не підлягає, оскільки зводиться до переоцінки доказів та її незгоди з розміром стягнутої судом першої інстанції суми відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга АТ «ПівдГЗК» підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 24 березня 2000 року працював на підприємстві відповідача електрогазозварювальником. Його професія за умовами праці атестована за Списком №1.

14 грудня 2022 року позивач звільнений за власним бажанням.

Також встановлено, що з 1991 року по 2000 рік позивач працював на Новокриворізькому гірничозбагачувальному комбінаті електрогазозварювальником та слюсарем по ремонту рухомого складу, в ККП «Коксохіммонтаж» ізолювальником.

В період з 22 липня 2020 по 03 серпня 2020 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі Український НДІ промислової медицини з діагнозами: ХОЗЛ І ст, група А, фаза загострення, ЛН першого-другого ступеня. Під час перебування позивача на лікуванні в період з 17 серпня 2022 по 31 серпня 2022, медичним висновком ЛЕК високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 23 серпня 2020 ОСОБА_1 встановлено професійний характер захворювання.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 вересня 2022 року проведено розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання: радикулопатія попереко-крижова L4, L5, S1 та шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В, ЛН першого-другого ступеня.

Згідно з пунктами 17, 18 акту професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технології зварювання і різання металів та робочого місця позивача, який підпадав під дію фізичного навантаження, хімічних речовин з вмістом марганцю в зварювальних аерозолях, концентрація яких перевищувала нормативне значення, рівнів шуму, які перевищували нормативні.

Причинами професійного захворювання визнано: важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 6 кг, складала 36 кг при допустимій нормі до 30 кг; періодичне перебування у незручній позі 41,2% при допустимому до 25%; у вимушеній позі 27,4% при допустимому 10%; вимушені нахили тулуба (більше 30°), 145 раз за зміну, при допустимих - 51-100 разів. Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,9 раз і складала 5,8 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3; концентрація марганцю в зварювальних аерозолях в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,25 рази і складала 0,25 мг/м3 при ГДК 0,2мг/м3, еквівалент ний рівень шуму перевищував нормативний на 8 дБ.

При первинному огляді обласною МСЕК №2 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 на період з 28 листопада 2022 року до 01 грудня 2024 року встановлено 40 % втрати професійної працездатності (25% - по радикулопатії, 10% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухості). Дата наступного переогляду 01 листопада 2024 року.

Згідно довідки АТ «Південний ГЗК» від 13 лютого 2023 №20 загальний стаж ОСОБА_1 на підприємстві складає 22 роки 8 місяців 21 день, стаж в шкідливих умовах праці 22 роки 3 міс. 1 день.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами статей 153, 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 120 000 гривень, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, які викликані втратою працездатності у 40%, необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану, а також період праці на підприємстві відповідача 22 роки 3 місяці в шкідливих умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання від 09 квітня 2020 року (а.с. 11-14) вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в важких та шкідливих умовах праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, з вини АТ «ПівдГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював наслідки продовжуючи працювати тривалий час, не знімають з відповідача обов`язку відповідати за шкоду, завдану позивачу у зв`язку з перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу у період його роботи на АТ «ПівдГЗК».

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про обов`язок робітника дбати про своє здоров`я, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено порушення АТ «ПівдГЗК» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача АТ «ПівдГЗК» про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 40%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, на АТ «ПівдГЗК», що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її зі 120 000 гривень до 160 000 гривень.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «ПівдГЗК» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1200 гривень до 1 600 гривень, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача АТ «ПівдГЗК» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 920 гривень за подання позивачем апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам ((1600 х 150%) х 80%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу від 20 березня 2023 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 120 000 гривень до 160 000 гривень.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмір з 1 200 гривень до 1 600 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 1920 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 26 липня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста