Справа № 242/353/23
Провадження № 2-о/242/57/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Селидівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулись до суду із заявою про встановлення факту розірвання шлюбу, в якій зазначили, що 05 лютого 1987 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис № 764, після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ». Мають двох синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 16.11.2014 року у Донецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області шлюб було розірвано, про що складено відповідний запис № 65. Відмітки про розірвання шлюбу були зроблені в паспортах та в свідоцтві про укладення шлюбу. В січні 2022 року, при намірі продати автомобіль, з`ясувалося, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян немає запису про розірвання шлюбу між заявниками. Заявники телефонували до Селидівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та за роз`ясненнями до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звертались через онлайн чат з питань державної реєстрації актів цивільного стану. 01.05.2023 року заявники звернулися до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про надання безоплатної первинної правової допомоги, та їм була надана відповідь, що скористатися позасудовим порядком отримання документу неможливо, і Свідоцтво про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 від 16.12.2014 р. не може бути підставою для поновлення актового запису про розірвання шлюбу та внесення його відомостей до державного реєстру актів цивільного стану громадян. Метою встановлення факту розірвання шлюбу є отримання юридично дійсного на території України свідоцтва про розірвання шлюбу із внесенням відповідного актового запису у Державний реєстр актів цивільного стану громадян, як підтвердження припинення шлюбу внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на державному рівні. У зв`язку з чим, просять встановити факт розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що має юридичне значення для одержання юридично дійсного на території України свідоцтва про розірвання шлюбу із внесенням відповідного актового запису у Державний реєстр актів цивільного стану громадян, як підтвердження припинення шлюбу внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на державному рівні.

В судове засідання заявники не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Селидівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.03.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 , виданного Палацем одруження № 2 відділу реєстрації актів цивільного стану Виконкома Моссовету у місті Москва, 05 лютого 1987 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис № 764, після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ».

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 , виданого Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 16 грудня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що зроблено актовий запис №65.

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу, паспортів ОСОБА_1 НОМЕР_4 та ОСОБА_2 НОМЕР_5 , було внесено запис про розірвання шлюбу.

Згідно відповіді Селидівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 22.34-13/513 від 17.04.2023 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян було виявлено актовий запис про народження № 898 від 23.12.1991 року, складеного Донецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області на ім`я ОСОБА_6 . Батьками вказано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Підстава запису відомостей про батька відповідно до відомостей зазначеного актового запису - актовий запис про шлюб № 764 від 05.02.1987 року, складений Палацом урочистих подій № 2 міста Москви, Російської Федерації. Надати інформацію щодо наявності або відсутності відмітки про розірвання шлюбу в актовому записі про шлюб неможливо у зв`язку з тим, що базу даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян сформовано виключно з відомостей актових записів про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені та смерть, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану, а також дипломатичними представництвами та консульськими установами України(пункт 2.1.1, Розділ ІІ Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2018 року за №1269/5(зі змінами), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 25.07.2008 року за №691/15382).

Згідно відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №22973/П-1285/15.3 від 26.05.2023. на звернення ОСОБА_3 , на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» та наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, було переміщено на підконтрольну владі України територію, зокрема, Донецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, який після переміщення до виконання своїх обов`язків не приступав. У зв`язку з відсутністю можливості під час переміщення не були вивезені бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та печатка цього відділу. Факт пред`явлення оформлених 16 грудня 2014 року від імені Донецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану свідчить про видачу цих документів не територіальним органом Міністерства юстиції України. Тому, вказаний документ не може бути підставою для поновлення актового запису про розірвання шлюбу та внесення його відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» приймання заяв про державну реєстрацію актів цивільного стану, зокрема, спільної заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану України за зверненням заявників при пред`явленні паспорта громадянина України, паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства. Відповідно до статті 106 Кодексу та статті 15 Закону державна реєстрація розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за їх заявою після закінчення одного місяця від дня подання відповідної заяви, якщо вона не була відкликана. Розірвання шлюбу, здійснене органами державної реєстрації актів цивільного стану, засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (стаття 115 Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту зокрема: розірвання шлюбу.

Рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів(ст.319 ч.2 ЦПК України).

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, внесені зміни в частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яка викладена в наступній редакції: "Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану".

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 , виданого Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, 16 грудня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що зроблено актовий запис №65.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. № 1207- УП Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту розірвання шлюбу, встановлення даного факту має для заявників юридичне значення, оскільки дозволяє їм провести державну реєстрацію факту розірвання шлюбу, оскільки свідоцтво про розірвання шлюбу, яке видане на території тимчасово не підконтрольній Україні не створює правових наслідків.

Таким чином, враховуючи вказані норми, оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими і доведеними, тому є всі підстави для встановлення факту розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.319 ЦПК України дане рішення є підставою для державної реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 95, 263-265, 317, 354,355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Селидівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(місцезнаходження: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Маяковського, б.39), про встановлення факту розірвання шлюбу - задовольнити.

Встановити факт розірвання шлюбу 16 грудня 2014 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України. (РНОКПП НОМЕР_6 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянкою України(РНОКПП НОМЕР_7 ),.

Рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська