ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4898/23 Справа № 202/2353/22 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин та продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин та продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_5 . Після смерті батька позивач не звертався з заявою про прийняття спадщини, та свідоцтво про право на спадщину ніхто із спадкоємців першої черги не отримав. Однак позивач зазначає, що він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки забрав з будинку особисті речі батька (книги, одяг), зробив ремонт в одній із кімнат будинку АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що він прийняв спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін ОСОБА_4 , після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_4 , він переніс інсульт, знаходився на стаціонарному лікуванні, весь час мав погане самопочуття, отримував медичну допомогу та медикаментозне лікування. Таким чином, позивач на протязі шести місяців не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і вважає, що він пропустив цей строк з поважної причини. 27 травня 2022 року позивач звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті мами ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори 27 травня 2022 року винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував факт спорідненості, а інформації в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актовий запис про народження позивача відсутній. При цьому, свідоцтво на народження позивача не збереглось, а отримати його не має можливості, оскільки Республіка Комі, де було проведено реєстрацію народження позивача, є суб`єктом Російської Федерації. Враховуючи наведене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав спадкоємця та просить: встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити ОСОБА_1 , додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2-5).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин та продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини - задоволенні частково.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та його матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.138-145).

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, фактично просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та визначити ОСОБА_1 , додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , 1932 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 07.11.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська.

Після смерті ОСОБА_3 , 1932 р.н., залишилось спадкове майно, яке складається з права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 06.08.2021 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

За життя, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 21.05.21958 року.

Судом також досліджені витребувані копії спадкових справ № 295/2022, що заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , та № 296/2022, що заведена до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 .

Встановлено, що спадкова справа № 295/2022, заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , на підставі заяви доньки померлого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 18.05.2022 року № 564, тобто до цього часу, жодна особа із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса не зверталась.

Також 27.05.2022 року до нотаріуса надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в якій позивач зазначив, що не прийняв спадщину з поважних причин та повідомив про наявність інших спадкоємців.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 27.05.2022 року про відмову у здійснені нотаріальної дії, відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В обґрунтування постанови зазначено, що спадкоємцем не надано жодного документу, який би підтверджував наявність підстав для спадкоємства після смерті спадкодавця. Згідно інформації, отриманої в порядку безпосереднього доступу нотаріуса до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актовий запис про народження ОСОБА_1 , відсутній.

Також встановлено, що спадкова справа № 299/2022, заведена до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі заяви доньки померлої - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 18.05.2022 року № 565. 27 травня 2022 року до нотаріуса звернувся ОСОБА_1 в якій позивач зазначив, що не прийняв спадщину з поважних причин.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 27.05.2022 року про відмову у здійснені нотаріальної дії, відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В обґрунтування постанови зазначено, що спадкоємцем не надано жодного документу, який би підтверджував наявність підстав для спадкоємства після смерті спадкодавця. Згідно інформації, отриманої в порядку безпосереднього доступу нотаріуса до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актовий запис про народження ОСОБА_1 , відсутній.

Крім того, судом 1 інстанції були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання пояснила суду, що в 2002 році вона разом з будівельниками їхала з міста Дніпро, де придбала будівельні матеріали. По дорозі додому, водій заїхав до приватного будинку. Вона побачила, як позивач та його мати загрузили до автомобіля речі: дзеркала, циркулярну пилу, килими, одежу. Після чого, позивач поїхав разом з нею та будівельниками. Під час поїздки свідок запам`ятала, що позивач розповідав, що вказані речі він забрав з будинку після смерті свого батька.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засідання пояснив суду, що він проживає по сусідству буд. АДРЕСА_1 . В 2002 року помер ОСОБА_3 , після чого за вказаною адресою проживала ОСОБА_4 та відповідач, а позивач з`являвся лише декілька разів. Також свідок зазначив, що ремонтні роботи у даному будинку позивачем не проводились.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання пояснив суду, що він є чоловіком відповідача та пояснив, що після смерті ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 саме його родина проводила ремонт. Жодних речей, після смерті батька, позивач з даного домоволодіння не забирав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин, суд 1 інстанції, виходив з того, що отримані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність достатніх правових підстав вважати, що факт родинних відносин між заявником та його матір`ю ОСОБА_4 є доведеним, встановлення факту родинних відносин для позивача мають юридичне значення, а тому позовні вимоги в цій частині, які визнані відповідачем в ході розгляду справи, підлягають задоволенню.

Рішення суду в частині встановлення факту родинних відносин не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується відмови у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту прийняття позивачем спадщини, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , то колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, станом на момент смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 правовідносини зі спадкування були врегульовані нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 р. в редакції від 30.10.1999 р.

Згідно положень ст. 548-549 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач посилався на те, що він після смерті батька фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Предметом позову, тобто спадковим майном, позивач визначив домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 у 17.10.2002 року вступив в управління або володіння спірним домоволодінням.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач не мешкав у спірному домоволодінні на момент смерті. В подальшому позивач також не проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа в.о. начальника відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-4030 від 03.06.2022 року, за наявними даними будинкової книги, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.02.1968 по 07.11.2002 року. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) становить дві особи, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована з 26.04.1990 року по теперішній час); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка була зареєстрована з 02.02.1970 року по 20.09.2021 року.

Суд 1 інстанції вірно встановив, що посилання позивача на те, що він забрав деякі речі після смерті батька з будинку, не можуть бути підставою для встановлення факту вступу в управління або володіння самим домоволодінням.

Крім того, такі посилання позивача спростовуються показами свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які були допитані в суді 1 інстанції та зазначили, що позивач був у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 декілька разів після смерті батька. При цьому свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 зазначили, що жодних ремонтних робіт у будинку позивач не проводив.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції, що позовна вимога про встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою та недоведеною.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд 1 інстанції виходив з того, що позивач не довів наявність перешкод, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, і вплинули на своєчасність подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, та які згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України можуть визнаватися поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується.

Так, у правових нормах ч. 1 ст. 1269, ч.1 статті 1270 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 по справі № 345/3960/17 вказав, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Крім того, визначив, що безпідставне надання додаткового строку на прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елементу верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до листа в.о. начальника відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-4054 від 03.06.2022 року, за наявними даними будинкової книги, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.02.1970 року по 20.09.2021 року. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) становить дві особи, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована з 26.04.1990 року по теперішній час); ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , (зареєстрована з 05.05.2015 року по теперішній час).

Строк звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , для Позивача рахується з 06 серпня 2021 року по 06 лютого 2022 року включно.

В позовній заяві позивач, як на підставу поважності пропуску строку звернення до нотаріуса у вказаний період, зазначив тривалу хворобу та введення воєнного стану на території України.

Як вбачається, із наданої медичної документації Позивач з 05.09.2021 року по 15.09.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Новомосковська ЦРЛІЛ» з діагнозом загострення хронічної ІХС з гіпертонічною хворобою. Виписаний з покращенням. В подальшому у лютому 2022 року лікувався амбулаторно.

Приймаючи до уваги правові позиції Верховного Суду, суд 1 інстанції прийшов до переконання, з яким погоджується колегія суддів, що нетривале (10 календарних днів) знаходження позивача на стаціонарному лікуванні, та подальше, через тривалий проміжок часу, лікування хронічної хвороби амбулаторно, не є об`єктивною перешкодою, яка впродовж строку для прийняття спадщини створювала непереборні, істотні труднощі для прийняття спадщини.

Причому, заява про прийняття спадщини могла бути подана (або направлена поштою) будь-якому нотаріусу, незалежно від місця постійного проживання померлої спадкодавця, однак позивач, будучи усвідомленим про смерть матері, у передбачені законом строк та порядок, своє право на вступ у спадщину не реалізував.

Також, суд 1 інстанції критично поставився до посилання позивача на підставу пропуску строку введення на території України воєнного стану, та визнав її безпідставно, оскільки строк звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 сплив 06 лютого 2022 року, в той час коли воєнний стан на території України було введено в дію Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року.

Враховуючи, що безпідставне надання додаткового строку на прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елементу верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, суд 1 інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги і цій частині.

За таких обставив колегія суддів приходить до висновку, що суд 1 інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту прийняття позивачем спадщини, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін в оскарженій частині, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: