ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1062/23 Номер провадження 22-ц/814/3122/23Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Бутенко С.Б., Дряниці Ю.В.,

розглянула в письмовому провадженні за наявними матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 березня 2023 року, постановлену суддею Нестеренком С.Г., за заявою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з завою про встановлення факту, що має юридичне знчення, а саме спростування недостовірної інформації поширеної стосовно нього на веб -сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1».

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 лютого 2023 року було залишено без руху заяву ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 , а саме для усунення недоліків шляхом подання заяви про уточнення обставин і вимог, у тому числі зазначення мети встановлення фактів, заінтересованих осіб, їх місця знаходження та перебування, оскільки при звернення до суду позивач у спорах про визнання поширеної в Інтернет-мережах недостовірної інформації, що порушує честь, гідність та ділову репутацію та захист честі, гідності і ділової репутації, саме на позивачів (заявників) покладено обов`язок встановлення власника та користувача веб-сайту, на якому була поширена така інформація( правова позиця ВС у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 454/2743/19).

24 лютого 2023 року заявник подав заяву, в якій вказано про неможливість встановлення власника та користувача веб-сайту "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту поширення недостовірної інформації, що порушує честь, гідність та ділову репутацію визнано неподаню та повернуто заявнику.

Не погодившись з вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржувана ухвала суперечить Коституції України та перешкоджає доступу до правосуддя.

Зазначає, що встановлення обгрунтованості позову вирішується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Окрім того, вказує, що до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення було долучено звіт ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» за результатами якого вказано, що у статті « ІНФОРМАЦІЯ_2», відомості про інформацію реєстр агента доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_1 " скриті і встановити їх неможливо, а тому особу яка поширила недостовірну інформацію встановити неможливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 лютого 2023 року було залишено без руху заяву ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме не зазначено мети встановлення фактів, заінтересованих осіб, їх місця знаходження та перебування, оскільки при зверненні до суду у спорах про визнання поширеної в Інтернет-мережах недостовірної інформації, що порушує честь, гідність та ділову репутацію та захист честі, гідності і ділової репутації, саме на позивачів (заявників) покладено обов`язок встановлення власника та користувача веб-сайту, на якому була поширена така інформація.

На виконання вимог ухвали від 22.02.2023 року заявником бло напралено заяву про усунення недоліків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявник не усунув недоліки відповідно до ухвали суду від 22.02.2023 р. та дійшов висновку про визнання неподаною та повернення заяви заявнику.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь- якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Крім того, ЄСПЛ у пункті 35 рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії», у пункті 32 рішення від ЗО травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» зазначив, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а практичних та ефективних.

Заяви у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення мають відповідати загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 ЦК України.

Відповідно до чч. 1, 4 та 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 вказано, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Залишаючи без руху заяву ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факу, що має юридичне значення з підстав не надання інформації про заінтересованих осіб, їх місця знаходження та перебування, районний суд не звернув уваги на те, що до заяви було долучено звіт ДП « Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» за результатами якого вказано, що у статті « ІНФОРМАЦІЯ_2», відомості про інформацію реєстр агента доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_1 " скриті і встановити їх неможливо, а тому особу яка поширила недостовірну інформацію встановити неможливо.

Окрім того, залишення заяви без руху у зв`язку з тим, що заявником не вказано мети встановлення факту є порушенням норм процесуального права, оскільки як роз`яснено в п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. № 2, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

За таких обставин, апеляційна скарга представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Також слід зазначити, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження буде встановлено, що наявний спір про право, суд залишає таку заяву без розгляду та роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подлати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.368, 369 ч.2, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.3,4,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 березня 2023 рокускасувати.

Справу за матеріалами заяви ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значеннянаправити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24.07.2023 року.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді С.Б. Бутенко

Ю.В. Дряниця