КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Котвицький В.Л.
Єдиний унікальний номер справи № 753/9585/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/6094/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія « Автомобільні дороги України» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання недійсним контракту.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року позивач звернувся в суд із вказаним позовом .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 квітня 2022 року між АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в особі голови наглядової ради Сімака С.В. та ОСОБА_1 укладено контракт №7 про обрання його на посаду члена правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Спірний контракт укладений з особою неуповноваженою діяти від імені компанії, з грубим порушенням структури, штатного розпису, майнових інтересів компанії всупереч статуту та колективного договору і інших законодавчих та внутрішніх документів компанії.

На момент укладення спірного контракту повноваження членів наглядової ради компанії та голови наглядової ради компанії були припинені, наглядова рада не працювала, була нелегітимною і не могла приймати законних рішень, що також є безумовною підставою для висновку про укладення контракту з перевищенням повноважень, без повноважень. А укладення у цей час контрактів та прийняття інших рішень мало місце явно не в інтересах компанії, а навпаки, щоб нашкодити, створити додаткові нічим не обґрунтовані зобов`язання та фактично довести державну акціонерну компанію до банкрутства, тим більше у воєнний час, коли підприємства компанії виконують мобілізаційні завдання та діють як підприємство критичної інфраструктури в умовах відсутності будь-якого фінансування, коли компанія утримується за рахунок внесків (відрахувань) дочірніх підприємств.

Так, 31 березня 2022 року Державним агентством автомобільних доріг України видано наказ № Н-95 «Про деякі питання діяльності наглядової ради акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», відповідно до якого припинено достроково повноваження незалежних членів наглядової ради компанії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та припинено достроково повноваження членів наглядової ради - представників державиОСОБА_7 , ОСОБА_6 .

Укравтодором 07 квітня 2022 року видано наказ № Н-97 «Про розірвання контрактів з членами наглядової ради акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», відповідно до якого припинено достроково повноваження незалежних членів наглядової ради Компанії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та члена наглядової ради - представника держави Компанії ОСОБА_7 .

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про акціонерні товариства» з припиненням повноважень члена наглядової ради одночасно припиняється дія договору (контракту), укладеного з ним. Аналогічне положення містилось і в цивільно-правових договорах, укладених з членами наглядової ради.

Тобто, на момент (28 квітня 2022 року ) обрання наглядовою радою на посади членів правління компанії відповідача та укладення з ним контракту (29 квітня 2022 року ) повноваження членів наглядової ради та дія договорів, укладених з ними, були припинені. Підставою укладення контракту зазначено рішення наглядової ради від 28 квітня 2022 року №23/2022, яка була нелегітимною в момент укладення контракту, відповідного засідання не проводилось, голосування членів наглядової не здійснювалось, а рішення у вигляді протоколу членами не підписувалось.

У прохальній частині позову просив -

визнати недійсним укладений 29 квітня 2022 року між АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в особі голови наглядової ради Сімака С.В. та ОСОБА_1 контракт №7 про обрання членом правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» із змінами і доповненнями (додатковими угодами до контракту).

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначив, що вказана позовна заява не підлягає розгляду у цивільному судочинстві та спір, який існує між сторонами відноситься до спорів, що мають розглядатись у межах господарського судочинства.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року провадження у справі закрито з підстав п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України ( справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Відповідач Акціонерне товариство « Державна акціонерна компанія « Автомобільні дороги України» не погоджуючись з ухвалою про закриття провадження у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права , і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ту обставину , що суд першої інстанції приймаючи рішення про закриття провадження, не з`ясував характер спірних правовідносин, оскільки визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин ,з яких виник спір.

У скарзі, зазначено, що відповідно до судової практики Верховного Суду, при визначення предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача. При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин (ВП ВС Постанова від 06 лютого 2019 року справа №462/2646/17). Крім того, зазначив що у провадження суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «ДАК «Автомобільні дороги» про стягнення коштів за вказаним договором, і ці справі є між собою пов`язаними.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 29 червня 2023 року, 20 липня 2023 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Сторони приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд визнати недійсним укладений 29 квітня 2022 року між АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в особі голови наглядової ради Сімака С.В. та ОСОБА_2 контракт №7 про обрання членом правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» із змінами і доповненнями (додатковими угодами до контракту).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 квітня 2022 року між АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в особі голови наглядової ради Сімака С.В. та ОСОБА_1 укладено контракт №7 про обрання на посаду члена правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Спірний контракт укладений з неуповноваженою особою від імені компанії з грубим порушенням структури, штатного розпису, майнових інтересах компанії всупереч статуту та колективного договору і інших законодавчих та внутрішніх документів компанії. На момент укладення спірного контракту повноваження членів наглядової ради компанії та голови наглядової ради компанії були припинені, наглядова рада не працювала, була нелегітимною і не могла приймати законних рішень, що також є безумовною підставою для висновку про укладення контракту з перевищенням повноважень, без повноважень. А укладення у цей час контрактів та прийняття інших рішень мало місце явно не в інтересах компанії, а навпаки, щоб нашкодити, створити додаткові нічим не обґрунтовані зобов`язання та фактично довести державну акціонерну компанію до банкрутства, тим більше у воєнний час, коли підприємства компанії виконують мобілізаційні завдання та діють як підприємства критичної інфраструктури в умовах відсутності будь-якого фінансування, коли компанія утримується за рахунок внесків (відрахувань) дочірніх підприємств.

Так, 31 березня 2022 року Державним агентством автомобільних доріг України видано наказ № Н-95 «Про деякі питання діяльності наглядової ради акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», відповідно до якого припинено достроково повноваження незалежних членів наглядової ради компанії ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та припинено достроково повноваження членів наглядової ради - представників держави ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .

В подальшому ,07 квітня 2022 року Укравтодором видано наказ № Н-97 «Про розірвання контрактів з членами наглядової ради акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», відповідно до якого припинено достроково повноваження незалежних членів наглядової ради Компанії ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та члена наглядової ради - представника держави Компанії ОСОБА_7 .

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про акціонерні товариства» з припиненням повноважень члена наглядової ради одночасно припиняється дія договору (контракту), укладеного з ним. Аналогічне положення містилось і в цивільно-правових договорах, укладених з членами наглядової ради.

Тобто, на момент (28 квітня 2022 року ) обрання наглядовою радою на посади членів правління компанії відповідача та укладення з ним контракту (29 квітня 2022 року ) повноваження членів наглядової ради та дія договорів, укладених з ними, були припинені. Підставою укладення контракту зазначено рішення наглядової ради від 28 квітня 2022 року №23/2022, яка була нелегітимною в момент укладення контракту, відповідного засідання не проводилось, голосування членів наглядової не здійснювалось, а рішення у вигляді протоколу членами не підписувалось.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно положень п. 8 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Як на підставу визнання недійсним укладеного контракту № 7 від 29 квітня 2022 року, позивач посилається на те, що повноваження членів наглядової ради та дія договорів, укладених з ними, були припинені, проте у вказаний час на засіданні Наглядової ради було рішення щодо укладення контракту із відповідачем.

Також, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вказане засідання Наглядової ради від 28 квітня 2022 року було нелегітними та проведено з порушеннями, не у відповідності до статуту та положенню Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №510/456/17, зазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини, тож Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно визначили предметну юрисдикцію спору, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №145/1885/15-ц та від 10 квітня 2019 року у справі №510/456/17.

За змістом ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року ( справа № 448/362/22) визначила , що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України).

За змістом цього припису перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, і охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки стосується реалізації загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір пов`язаний із управлінням юридичною особою та належить до юрисдикції господарського суду.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до правильного висновку, що вказаний спір є корпоративним та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, суперечать висловленій позиції відповідача у суду першої інстанції , є безпідставними . були предметом детального дослідження в суді першої інстанції, яким надана правова оцінка , і не потребують додаткової оцінки .

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.367 ЦПК України перевіряючи під час розгляду справи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 25 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: