Справа № 156/773/23
Провадження № 2-о/156/42/23
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

25 липня 2023 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О., ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1 , представник - адвокат Білецька Інна Миколаївна,

заінтересована особа - Іваничівська селищна рада Володимирського району Волинської області

про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

До Іваничівського районного суду Волинської області 20.07.2023 року надійшла заява окремого провадження ОСОБА_1 , від імені якого таку підписано адвокатом Білецькою І.М., заінтересована особа: Іваничівська селищна рада Володимирського району Волинської області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_2 (баба заявника) яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день відкриття спадщини проживала разом із дочкою ОСОБА_3 (матір`ю заявника), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вивчивши заяву та додатки до неї, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 „Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суди вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Таким чином до компетенції суду віднесено встановлення фактів, якщо: у відповідності до закону він породжує юридичні наслідки, а крім цього заявник не може підтвердити іншим шляхом (отриманням або відновленням загублених документів або внесенням виправлень до актового запису).

Відповідно до ч. 3 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до абзацу першого п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Представник заявника, просить встановити юридичний факт спільного проживання між собою осіб, які на час звернення до суду з позовом померли: що баба заявника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день відкриття спадщини проживала разом із матір`ю заявника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно вказує, що встановлення такого факту необхідне заявнику для оформлення за ним права на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 у передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України порядку прийняв спадщину після смерті матері як спадкоємець першої черги за законом.

Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Проте, у заяві не вказано та не зазначено доказів того, що заявник звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку із його постійним місцем проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та що нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадщини. Також до заяви не додано відповідних доказів, що підтверджують звернення заявника ОСОБА_1 до нотаріуса з метою оформлення спадщини, та доказів того, що йому було відмовлено в цьому із зазначенням причин відмови, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з тим фактом, який просить встановити заявник (обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка слугувала б підтвердженням того, що у заявника на стадії оформлення права на спадщину виникли труднощі при підтвердженні факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини).

Заразом слід зазначити, що враховуючи характер відмови нотаріуса (у зв`язку з пропуском законодавчо встановленого строку; відсутністю правовстановлюючих документів), характер захисту порушеного права також може відрізнятися (звернення до суду з метою визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до абзацу першого п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Згідно із ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Оскільки під час вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлено, що заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а тому заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з метою надання заявнику строку, що не перевищує десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, усунути зазначені недоліки.

З метою усунення недоліків заявнику слід надати нову редакцію заяви про встановлення факту, що має юридичне значення у якій вказати про звернення заявника до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку із його постійним місцем проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, із зазначенням результату такого звернення. Також до заяви необхідно додати доказів, що підтверджують звернення заявника ОСОБА_1 до нотаріуса з метою оформлення спадщини, та докази того, що йому було відмовлено в цьому із зазначенням причин відмови.

На підставі викладеного, керуючись статями 44, 175, 177, 185, 293, 294, 318 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Іваничівська селищна рада Володимирського району Волинської області про встановлення факту, що має юридичне значеннязалишити без руху.

Надати заявникам строк, що не перевищує десяти днів з дня вручення їм копії цієї ухвали, для усунення зазначених в ній недоліків.

У разі не усунення недоліків у встановлений строк, заява відповідно до ст. 185 ч. 3 ЦПК України буде визнано неподаною та повернуто заявникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя М. О. Федечко