Справа № 396/562/23
Провадження № 2/396/210/23
РІШЕННЯ

Іменем України

19.07.2023 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Пасічник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №396/5632/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Бойко Зоя Сергіївна, до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу № 396/1946/17, на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання рішення законної сили та продовжуючи до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 березня 2021 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , з якою мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його дружина на даний час ніде не працює та перебуває у декретній відпустці. Крім того, на його утриманні знаходяться бабуся і мати, які є пенсіонерами та пасинок, син дружини ОСОБА_6 . Враховуючи, кількість осіб, які знаходяться на його утриманні, яких він утримує за рахунок заробітної плати він не може утримувати належним чином свою родину. У зв`язку зі зміною сімейного стану, матеріального становища, позивачу тяжко матеріально виплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_7 аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просить зменшити розмір стягуваних аліментів із 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця на 1/6 частину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 30.03.2023 року відкрито провадження у справі, в загальному позовному провадженні та справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначеено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 19.07.2023 року від представника позивача - адвоката Бойко З.С. на електронну адресу суду надійшла заява. в якій представник просить при винесенні рішення врахувати правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові Верховного Суду від 30.03.2023 року у справі №509/5304/20 та постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року в справі №691/926/20. Розгляд справи просить провести без їхньої участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив до суду не надходив, проте 19.07.2023 року через канцелярію суду відповідач передала заяву, в якій просить в задоволенні позову відмовити повністю, заявлені вимоги не визнає. Заперечує той факт, що на утриманні позивача знаходиться його матір і бабуся, оскільки вважає, що вони мають можливість забезпечити себе фінансово самостійно в повній мірі, оскільки отримують пенсію та мають значну кількість домашньої худоби та птиці. Відповідач вважає, що народження дитини у позивача від другого шлюбу не є підставою для зменшення сплати аліментів на утриманння спільного з ним сина. Крім того ОСОБА_2 зазначає, що на даний час не має доходу, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за власною дитиною, якій чотири місяці.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно судового наказу, виданого Новоукраїнським районним судом від 26.01.2018 року, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача ОСОБА_8 у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнення розпочато з 27.11.2017 року і до досягнення повноліття сином ОСОБА_7 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 09.04.2022 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), позивач ОСОБА_1 09.04.2022 року уклав шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 3).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , від другого шлюбу у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_5 (зв.а.с. 3).

На підтвердження утримання позивачем своїх бабу та матері до матеріалів справи додано копії їх пенсійних посвідчень (а.с. 5).

З довідки, виданої ОСОБА_4 Кам`янським ВДВС у Черкаському районі Черкаської області вбачається, що на її користь з ОСОБА_9 стягуются аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте станом на 25.01.2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (зв.а.с. 4).

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з частиною першою статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст. 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі).

Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього народилася дитина від іншого шлюбу та він утримує сина дружини від першого шлюбу, його мати й баба є пенсіонерами і також потребують матеріальної допомоги.

Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Посилання позивача на те, що він надає матеріальну допомогу своїй матері ОСОБА_10 та бабі ОСОБА_11 , які є пенсіонерами, суд не приймає до уваги, оскільки надання такої матеріальної допомоги жодними доказами не підтверджується. При цьому, надання платником аліментів матеріальної допомоги своїй матері та бабі не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти на утримання своєї дитини у належному розмірі.

Та, обставина, що у позивача народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Посилання позивача на позиції Верховного Суду України, що містяться в постановах від 30.03.2023 р. у справі №509/5304/20 (провадження № 61-6189св22) та постанові від 21.07.2021 р. у справі №396/926/20суд не приймає, адже суд виходить з конкретних обставин кожної окремої справи та доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. А тому суд приходить до висновку, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, та в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, при розподілу судових витрат, суд виходить із такого, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 6), але враховуючи те, що у задоволенні позовних вимогах відмовлено, а тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, суд відносить на рахунок позивача.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 141, 150, 180, 182, 191, 192 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 19, 81, 133, 137, 139, ч.4 ст.206, ст.ст.235, 259, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Бойко Зоя Сергіївна, до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19.07.2023 року.

Суддя: А. А. Русіна