Справа № 522/8202/22
Провадження 2/522/2819/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

19 грудня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у загальному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання незаконним переміщення та утримування на території України малолітньої дитини, зобов`язання повернути дитину до місця постійного проживання

В С Т А Н О В И В:

04.07.2022 громадянин Сполучених ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконним переміщення та утримування на території України малолітньої дитини, зобов`язання повернути дитину до місця постійного проживання відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 року.

В обґрунтування позивач вказує, що ОСОБА_2 , громадянка України викрала їх з позивачем спільну малолітню дитину, громадянина Сполучених Штатів Америки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з країни постійного місця проживання на територію України, до міста Одеси та з того часу незаконно утримує Дитину там.

ОСОБА_1 звертається до Приморського районного суду міста Одеси з вказаною позовною заявою та просить суд:

1) визнати незаконним переміщення та утримування на території України малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повернути малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця його постійного проживання в Сполучених Штатах Америки;

3) у разі відмови добровільно повернути дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передати дитину батькові, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини на територію Сполучених Штатів Америки;

4) винести рішення у цій справі протягом шести тижнів від дати отримання позовної заяви;

5) допустити негайне виконання цього рішення у частині повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Сполучених Штатів Америки.

Відповідно до тексту позову позивач вказує, що позивач та відповідачка познайомились в США у 2013 році. Позивач зазначає, що сторони періодично спілкувались, однак ніколи не проживали однією сім`єю. Також позивач вказує, що дитина постійно проживала з матір`ю на території США та батько періодично бачився зі своїм сином, однак ОСОБА_2 викрала їх спільну дитину 27.07.2021 року та приїхала в Україну.

21.07.2022 з відділу адресно-довідкової служби ГУ ДМС в Одеській області надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_2

22.07.2022 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси провадження у справі відкрито в загальному позовному провадженні та призначено судове засідання на 22.08.2022 року.

15.08.2022 від представника позивача адвоката Губіна Олександра Тимофійовича до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

15.08.2022 від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

Відповідно до вказаної заяви з метою забезпечення захисту своїх порушених прав і інтересів в повній мірі, позивач бажає змінити предмет позову та просить Приморський районний суд міста Одеси розглядати справу № 522/8202/22, виходячи із наступних позовних вимог:

«1. прийняти позовну заяву ОСОБА_6 , громадянина Сполучених Штатів Америки до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання переміщення та утримування дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України незаконним та повернення малолітньої дитини до місця її постійного проживання до Сполучених Штатів Америки відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року до розгляду та відкрити провадження у справі;

2.визнати незаконним переміщення та утримування на території України малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3.зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , повернути малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця його постійного проживання в Сполучених Штатах Америки протягом 10-ти днів з дати отримання нею повного тексту рішення;

4.якщо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , відмовиться повертати малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати, відібрати дитину і передати дитину батькові, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини до місця постійного проживання у Сполучених Штатах Америки;

5.покласти витрати, пов`язані з поверненням дитини до місця постійного проживання в Сполучених Штатах Америки, на Позивача, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

6.винести рішення у цій справі протягом шести тижнів від дати отримання позовної заяви;

7.допустити негайне виконання цього рішення у частині повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Сполучених Штатів Америки;

8.стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , понесені судові витрати.»

У судове засідання призначене на 22.08.2022 року з`явились представник позивача ОСОБА_7 , відповідачка ОСОБА_2 , представник відповідачки ОСОБА_8 та представник третьої особи ОСОБА_9 .

Під час судового засідання представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки відзиву на позовну заяву. Представник позивача пояснив, що сторона позивача планує надати додаткові докази, але потрібен час на їх переклад. Розгляд справи відкладено на 11.10.2022 року.

03.10.2022 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

05.10.2022 від представника позивача адвоката Губіна Олександра Тимофійовича до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

10.10.2022 року від представника відповідачки адвоката Розенбойма Ю.О. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи.

10.10.2022 року від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: копію наказу про застосування процедури Хабеас Корпус від 10.12.2021 року разом з перекладом на українську мову, копію тимчасового наказу про опіку від 10.12.2021 року разом з перекладом на українську мову, копію тимчасового наказу про порядок побачень від 07.03.2022 року разом з перекладом на українську мову.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному судове засідання відкладено на 10.11.2022 року.

14.10.2022 року від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (аналогічного змісту до клопотання від 10.10.2022 року).

02.11.2022 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

02.11.2022 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про народження № 156-18-051485 від 01.09.2022 року та копії відповіді Адміністрації Державної прикордонної служби України № 91-29940/0/15-22-Вих від 14.10.2022 року.

03.11.2022 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

03.11.2022 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (аналогічне клопотанню від 02.11.2022 року).

У судове засідання призначення на 10.11.2022 року з`явились представник позивача ОСОБА_7 , відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідачки ОСОБА_10 .

Під час судового засідання відповідачка повідомила суд, що адвокат Розенбойм Ю.О. більше не представляє її інтереси.

У зв`язку зі зміною адвоката відповідачки та необхідністю ознайомлення стороною відповідача з наданими позивачем доказами суд ухвалив продовжити строк підготовчого провадження та відкласти розгляд справи на 21.12.2022 року.

08.12.2022 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

12.12.2022 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

21.12.2022 від представника третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшла заява про розгляд заяви № 522/8202/22 без участі представника третьої особи.

21.12.2022 у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному розгляд справи відкладено на 07.02.2023 року.

26.12.2022 від представника відповідачки адвоката Скіндер В.Б. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

02.02.2023 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

02.02.2023 від представника відповідачки адвоката Скіндер В.Б. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

07.02.2023 від представника відповідачки адвоката Скіндер В.Б. до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, включаючи Висновок органу опіки та піклування від 28.03.2022 № 01-11/216/1вих. про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та Висновок експерта № 20/22 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 03.02.2023 року.

07.02.2023 від представника відповідачки адвоката Скіндер В.Б. до суду надійшло клопотання про виклик свідків.

07.02.2023 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшли письмові заперечення на клопотання відповідачки про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

07.02.2023 у судове засідання сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 20.02.2023 року.

15.02.2023 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

20.02.2023 року від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

20.02.2023 від представника відповідачки адвоката Скіндер В.Б. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

20.02.2023 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшли письмові заперечення на клопотання відповідачки про виклик свідків від 07.02.2023 року.

20.02.2023 у судове засідання сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 21.03.2023 року.

15.03.2023 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

20.03.2023 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме копію афідевіту адвоката Венді Пелле-Бір (США) від 06.10.2022 року разом з перекладом.

21.03.2023 від представника третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшла заява про розгляд заяви № 522/8202/22 без участі представника третьої особи.

21.03.2023 у судове засідання з`явились представник позивача ОСОБА_7 та представник відповідачки ОСОБА_11 .

Ухвалою суду від 21.03.2023 судом вирішено прийняти змінений позов від 10.08.2022 року та за згодою сторін закрити підготовче провадження у справі. Наступне судове засідання призначене на 20.04.2023 року.

28.03.2023 від представника до суду надійшла заява про забезпечення позову. Відповідно до прохальної частини заяви ОСОБА_1 просить суд:

Забезпечити позов шляхом:

заборони малолітній дитині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України до закінчення розгляду справи № 522/8202/22 про повернення дитини до місця постійного проживання у Сполучених Штатах Америки за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року або до набрання рішенням у цій справі законної сили;?

заборони ОСОБА_2 , громадянці України, РНОКПП: НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінювати місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи № 522/8202/22 про повернення дитини до місця постійного проживання у Сполучених Штатах Америки за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року або до набрання рішенням у цій справі законної сили;

встановлення обов`язку ОСОБА_2 , громадянці України, РНОКПП: НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , в реалізації прав батька ОСОБА_6 , громадянина США, ІНФОРМАЦІЯ_3 , на спілкування зі своїм сином, малолітньою дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування батька та сина за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Sкуре) в режимах аудіо- та/або відео- зв`язку конференції щодня тривалістю до 30 хвилин, з урахуванням режиму та можливості дитини.

30.03.2023 ухвалою суду вирішено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання незаконним переміщення та утримування на території України малолітньої дитини, зобов`язання повернути дитину до місця постійного проживання задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом:

заборони малолітній дитині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України до закінчення розгляду справи № 522/8202/22 про повернення дитини до місця постійного проживання у Сполучених Штатах Америки за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року або до набрання рішенням у цій справі законної сили. В іншій частині клопотання відмовити.

05.04.2023 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

20.04.2023 від представника відповідачки до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи.

20.04.2023 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копію наказу суду у сімейних справах штату Нью-Йорк, округ Квінс від 17.03.2023 року у справі № V-04806-21 разом з перекладом.

20.04.2023 від представника відповідачки ОСОБА_11 до суду надійшов виступ зі вступними словами у письмовому вигляді.

20.04.2023 у судове засідання з`явились представник позивача ОСОБА_7 та представник відповідача ОСОБА_11 .

Під час судового засідання сторони виступили зі вступними словами, задавали один одному питання, стадія дослідження доказів призначено судом на 05.05.2023 року.

26.04.2023 від представника відповідачки до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

У зв`язку з перебуванням 05.05.2023 року головуючого у нарадчій кімнаті по іншій справі розгляд справи відкладено на 16.05.2023 року.

16.05.2023 у судове засідання з`явились представник позивача ОСОБА_7 та представник відповідача ОСОБА_11 .

Під час судового засідання розглянуто раніше заявлене клопотання відповідачки про виклик і допит свідків.

Судом ухвалено заяву задовольнити частково та вирішено допитати у судовому засіданні психолога ОСОБА_12 та логопеда ОСОБА_13 , розгляд справи відкладено на 05.06.2023 року.

23.05.2023 від представника відповідачки до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

05.06.2023 від представника третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшла заява про розгляд заяви № 522/8202/22 без участі представника третьої особи.

05.06.2023 від відповідачки до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з відстороненням адвоката від діяльності.

05.06.2023 у судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_7 . Під час судового засідання суд вирішив задовольнити клопотання про відкладення розгляду справи, наступне судове засідання призначене на 16.06.2023 року.

16.06.2023 від представника позивача до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

16.06.2023 у судове засідання з`явились представник позивача ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачки ОСОБА_14 .

Під час судового засідання суд дослідив матеріали справи з відповідними коментарями сторін та вирішив провести допит свідків під час наступного судового засідання 30.06.2023 року.

30.06.2023 від представника позивача до суду надійшли письмові заперечення та пояснення з приводу досліджених письмових доказів, поданих відповідачкою до матеріалів справи.

30.06.2023 у судове засідання з`явились представник позивача ОСОБА_7 , відповідачка ОСОБА_2 , представник відповідачки ОСОБА_14 .

Під час судового засідання судом було допитано свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Також судом вирішено на наступному судовому засіданні 11.07.2023 допитати судового експерта Савостіна О.П.

11.07.2023 від представника відповідачки ОСОБА_14 до суду надійшли письмові пояснення щодо досліджених судом доказів по справі.

11.07.2023 від представника позивача адвоката Губіна О. Т. до суду надійшли письмовий текст виступу у судових дебатах.

11.07.2023 у судове засідання з`явились представник позивача ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_14 .

Під час судового засідання було допитано судового експерта Савостіна О.П., який також відповів на питання представників сторін.

На наступне судове засідання 17.08.2023 з`явились представник позивача ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідачки ОСОБА_14 .

Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про надання додаткового часу для узгодження позиції з позивачем стосовно призначення повторної експертизи по справі. Суд ухвалив надати стороні позивача додатковий час та призначити справу до розгляду на 22.08.2023 року.

22.08.2023 від представника відповідачки до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача.

22.08.2023 у судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_7 . Розгляд справи за заявою представника позивача відкладено на 28.08.2023 року.

28.08.2023 у судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_7 .

За результатами судового засідання суд вирішив викликати відповідача ОСОБА_2 та її представника для надання особистих пояснень (ч.2 п.5 ст. 223), визнати явку обов`язковою згідно ч.1 ст.128 ЦПК України. Також суд вирішив викликати неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_2 для проведення опитування в порядку ст. 232 ЦПК України. Викликати для участі у судовому засіданні представника Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

25.09.2023 у судове засідання з`явились представник позивача ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Чернюк С.В.

Представник третьої особи Чернюк С.В. просив суд відкласти судове засідання для ознайомлення з матеріалами справи та підготування позиції органу опіки та піклування по справі.

03.10.2023 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання призначене на 03.10.2023 року сторони не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 09.10.2023 року.

09.10.2023 у судове засідання з`явились представник позивача ОСОБА_7 , представник відповідача ОСОБА_14 та представник третьої особи ОСОБА_16 .

За результатами судового засідання суд задовольнив клопотання органу опіку щодо відкладення. Розгляд справи відкладено на 24.10.2023 року.

21.10.2023 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії електронного доказу.

24.10.2023 у судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_7 , представник відповідача ОСОБА_14 .

За результатом судового засідання судом вирішено задовольнити клопотання представника позивача, надати час стороні позивача для підготовки позиції щодо електронного доказу та повторно викликати представника органу опіки.

03.11.2023 від представника позивача до суду надійшли письмові заперечення та пояснення на клопотання відповідачки про приєднання до матеріалів справи копії електронного доказу.

03.11.2023 у судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_7 , представник відповідача ОСОБА_14 та представник третьої особи ОСОБА_16 .

За результатами судового засідання суд вирішив зобов`язати в наступне судове засідання 20.11.2023 року з`явитись відповідачці та дитині, а органу опіки та піклування здійснити всі підготовчі дії та вирішити питання про доцільність проведення опитування дитини в залі суду.

20.11.2023 від представника третьої особи до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких просили суд розгляд справи №522/8202/22 провести без участі малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та виходячи з необхідності дотримання інтересів дитини не викликати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для проведення опитування в порядку ст. 232 ЦПК України.

20.11.2023 у судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_7 , представник відповідача ОСОБА_14 та представник третьої особи ОСОБА_16 .

Під час судового засідання з урахуванням думок сторін по справі судом прийнято рішення не викликати малолітнього ОСОБА_4 до участі у судовому засіданні.

30.11.2023 від представника позивача до суду надійшла заява про залучення перекладача до участі у справі.

30.11.2023 у судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , представник позивача Губін О.Т., відповідачка ОСОБА_2 , представник відповідачки ОСОБА_14 та представник третьої особи ОСОБА_16 .

Суд зазначає, що у зв`язку з технічною неможливістю прийняти участь у судовому засіданні за допомогою системи відеоконференції (у позивача відсутній електронний цифровий підпис), суд, за згодою сторін, ухвалив зв`язатися з позивачем за допомогою месенджера «WhatsApp».

Для можливості позивачу особисто надавати пояснення та відповідати на питання суду та інших учасників процесу було залучено перекладача Тімкову А.Ю.

Під час судового засідання позивачем надані пояснення щодо обставин справи, які на думку сторін слід врахувати у нарадчій кімнаті як безпосередні пояснення сторони.

04.12.2023 від представника відповідачки до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони.

У судове засідання призначене на 05.12.2023 року з`явились представник позивача ОСОБА_7 та представник відповідачки ОСОБА_14 .

Судове засідання призначене на 05.12.2023 відкладене на 14.12.2023 у зв`язку з необхідністю викликати представника Органу опіки та піклування, забезпечення обов`язкової явки представника та виступу у судових дебатах.

14.12.2023 у судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_7 , представник відповідача ОСОБА_14 та представник третьої особи ОСОБА_16 .

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги розгляд справи відкладено на 18.12.2023 року.

18.12.2023 у судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_7 , представник відповідача ОСОБА_14 , представник третьої особи Гаврилюк А. та представник третьої особи Чернюк С.В.

Представник позивача наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у позові.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, адже це буде в інтересах дитини. Представник зазначає, що твердження позивача про фактичне та ефективне здійснення ним піклування щодо дитини на момент її переміщення зі США спростовують письмові докази, а саме нотаріально засвідчені покази колишніх нянь малолітнього ОСОБА_4 , а також тією обставиною, що про переміщення дитини позивач дізнався лише через місяць, що вбачається з п. 26 позовної заяви. Наданий позивачем договір оренди квартири у АДРЕСА_1 на думку сторони відповідача не свідчать про ефективне піклування над дитиною. Наголошує, що цей договір був укладений майже через три роки після народження дитини, до цього позивач не проявляв батьківську турботу щодо забезпечення дитини житлом. Представник наполягає, що позивач не приймає участь у фінансовій підтримці дитини.

Сторона відповідача наполягає, що з психологічної точки зору розлучення дитини ОСОБА_4 з його матір`ю вкрай негативне вплине на психічний стан і розвиток дитини, призведе до стресу і, можливо, до виникнення стійких психічних порушень. Існує серйозний ризик того, що повернення до США поставить малолітнього ОСОБА_4 під загрозу заподіяння йому психічної шкоди або іншим шляхом створить для нього нетерпиму обстановку. Вказані твердження повністю підтверджуються проведеною експертизою. При цьому, позивач не скористався правом на спростування висновку судового експерта Савостіна О. П. шляхом подання клопотання про призначення судової експертизи у порядку ст. 103 ЦПК України.

Таким чином відповідач вказує, що наслідком повернення дитини до США стане її відібрання у матері, що суперечитиме принципам Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року та Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року. Відповідач наполягає, що суд має перш за все керуватись інтересами дитини та принципом можливості її розлучення з матір`ю лише у виняткових випадках.

Представники третьої особи Гаврилюк А. та ОСОБА_17 зазначили, що в інтересах дитини найкраще буде залишити її з матір`ю та відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_17 зазначила, що вона має фах психолога та нею особисто з дитиною була проведена бесіда, в ході якої було встановлено, що між дитиною та матір`ю є тісний зв`язок, при згадуванні про батька дитина переставала контактувати із спеціалістами і не бажала спілкуватись. Після опитування спеціалісти прийшли до висновку, що найкраще для дитини було б залишитися з матір`ю.

Заслухавши думки сторін та органу опіки та піклування, ретельно дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків та судового експерта суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в штаті Нью-Йорк Сполучених Штатах Америки народилась дитина ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 , виданим USA та свідоцтвом про народження.

Матір`ю дитини є громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ОСОБА_2 м. Нью-Йорк, від 29.06.2018).

Згідно з нотаріально завіреної копії рішення Суду у сімейних справах штату ОСОБА_20 від 30.10.2020 (справа № 200381) ОСОБА_21 є батьком ОСОБА_22 , народженого поза шлюбом ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

Відповідно до тексту позову позивач вказує, що позивач та відповідачка познайомились в США у 2013 році. Також позивач вказує, що сторони періодично спілкувались, однак ніколи не проживали однією сім`єю.

Позивачем зазначено, що дитина постійно проживала з матір`ю на території США та батько періодично бачився зі своїм сином. Однак ОСОБА_2 викрала їх спільну дитину 27.07.2021 року та приїхала в Україну.

Відповідно до відповіді Адміністрації Державної прикордонної служби України № 91-29940/0/15-22- Вих від 14.10.2022 року (т. 2, а.с. 166) вбачається, що 28.07.2021 року ОСОБА_4 ( ОСОБА_19 ) в`їхав на територію України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, порядок та умови захисту дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування урегульовані положеннями Гаазької конвенції 1980 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 11 січня 2006 року № 3303-IV «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей».

Гаазька конвенція 1980 року захищає дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування на території іншої держави та спрямована на забезпечення невідкладного повернення дітей до держави їхнього постійного проживання.

Відповідно до частини першої статті 3 Гаазької конвенції 1980 року переміщення або утримання дитини розглядаються як незаконні, якщо:

a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримання; та

b) у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримання.

За змістом частини другої статті 3 Гаазької конвенції 1980 року права піклування, про які йдеться у пункті «а», можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Отже, виходячи зі змісту Гаазької конвенції 1980 року, для прийняття рішення про повернення дитини потрібно встановити:

по-перше, що дитина постійно мешкала в договірній державі безпосередньо перед переміщенням або утриманням (пункт «а» частини першої статті 3 цієї Конвенції);

по-друге, що переміщення або утримання дитини було порушенням права на опіку або піклування згідно із законодавством тієї держави, де дитина проживала (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції);

по-третє, що заявник фактично здійснював права на опіку до переміщення дитини або здійснював би такі права, якби не переміщення або утримання (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції).

Під час розгляду справи, суд враховує позицію висловлену ЕСПЛ у справі 2-4237/12 від 13.04.2021 року в якій досліджувались релевантні даній цивільній справі обставини:

«14. 28 січня 2021 року за зверненням відповідачки та дитини ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Сатановська та Роджерс проти України» (Satanovska and Rodgers v. Ukraine, заява № 12354/19) щодо порушення Україною зобов`язань за статтею 8 ЄКПЛ у її процесуальному аспекті. ЄСПЛ зробив такі висновки:

14.1. Верховний Суд вирішив повернути дитину за результатами розгляду касаційної скарги, хоча такий розгляд був обмеженим за обсягом і ґрунтувався на тих самих матеріалах справи. Відхиливши заперечення за пунктом «b» першого абзацу статті 13 Гаазької конвенції, Верховний Суд офіційно не виключив із доказової бази у справі висновки психолога, що відрізняє справу відповідачки від справи «Х. проти Латвії», в якій суди прямо відмовилися визнати допустимим доказом висновок психологічного обстеження (§ 34 рішення ЄСПЛ).

14.2. У стислому обґрунтуванні Верховний Суд не розглянув питання, чи були висновки психологічного обстеження й усні показання психолога відповідними та достовірними, та не навів жодних причин, чому не взяв їх до уваги (§ 35 рішення ЄСПЛ).

14.3. Верховний Суд не проаналізував тверджень відповідачки про відсутність у неї можливості поїхати зі своїм сином до Сполученого Королівства через проблеми зі здоров`ям, коштами та візою, хоча питання про можливе заподіяння шкоди дитині у випадку її повернення було пов`язане саме з розлученням відповідачки з її дитиною. Обґрунтування Верховного Суду стосовно наявності підстав для задоволення позову було настільки загальним і шаблонним, що за обставин справи не могло бути результатом ефективного розгляду заперечень відповідачки проти задоволення заяви про повернення (§ 35 рішення ЄСПЛ).

14.4. Заявники зазнали непропорційного втручання у їхнє право на повагу до сімейного життя через те, що процес прийняття рішень відповідно до національного законодавства не відповідав процесуальним вимогам, передбаченим статтею 8 ЄКПЛ. Верховний Суд не здійснив ефективний розгляд заперечень відповідачки, які ґрунтувалися на пункті «b» першого абзацу статті 13 Гаазької конвенції (§ 36 Рішення).

33. ЄСПЛ вказав, що головне питання у цій справі полягає у тому, чи дотримався Верховний Суд процесуальних зобов`язань за статтею 8 ЄКПЛ стосовно надання конкретного та детального обґрунтування у контексті винятків, передбачених Гаазькою конвенцією, під час скасування рішень судів нижчих інстанцій і видачі розпорядження про повернення дитини. На думку ЄСПЛ, той із батьків, хто виступає проти повернення, має, насамперед, надати достатньо доказів щодо цього. Відповідачка виконала свій обов`язок, надавши висновки психологічного обстеження, які мали значення для оцінки існування серйозного ризику того, що повернення дитини поставить останню під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди. А суд першої інстанції розглянув ці висновки та перевірив їх, безпосередньо допитавши психолога під час судового розгляду. На підставі попередньої практики ЄСПЛ виснував, що суд першої інстанції надав сторонам можливість перехресного допиту психолога, забезпечивши цим змагальність сторін під час розгляду висновків, і такі докази становили невід`ємну частину справи. Тому їх не можна було згодом опосередковано відхилити як невідповідні або неважливі (§ 33 рішення ЄСПЛ).»

Досліджуючи доводи відповідачки, яка виступає проти повернення дитини, суд вказує, що місце постійного проживання дитини є визначальним при відновленні статус-кво, оскільки незаконне переміщення чи утримання дитини одним із батьків, наділеним правами спільного піклування, порушує інтереси та права дитини, а також права іншого з батьків на піклування про дитину, без згоди якого/якої відбулася зміна місця проживання дитини.

Щодо місця проживання позивачем в позові визначено, що він має велику сім`ю та проживає в США за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїм рідним братом, ОСОБА_23 та його сім`єю. Зазначений будинок перебуває у власності брата позивача. Братом підтверджено, що для ОСОБА_24 у будинку виділена окрема кімната. Також позивач вказує, що знімав іншу квартиру для ОСОБА_25 та сина ОСОБА_24 .

Зі ОСОБА_26 під присягою у нотаріуса (аналог нотаріально посвідченої заяви згідно законодавства України) ОСОБА_27 від 17.06.2022 року який є братом позивача (т.1, а.с. 40) вбачається, що у ОСОБА_27 є троє дітей віком 14, 10 та 6 років. Визначено, що для ОСОБА_4 у його будинку є окрема кімната. Суд звертає увагу, що жодним чином не визначено чи наявне місце проживання для матері дитини відповідачки ОСОБА_2 та чи проживала у цьому будинку особисто відповідач з дитиною в будь-який період.

Позивачем надано фото кімнати яка нібито виділена для проживання малолітньому ОСОБА_24 . Однак суд критично оцінює дані фотографії, адже вони самі по собі не можуть бути належним підтвердженням постійного проживання ОСОБА_24 у вказаній кімнаті. Крім того, суд звертає увагу, що зі вказаних фотографій вбачається, що постіль не заправлена, кімната обжита, та виглядає на фото як така, що в ній наразі хтось проживає.

Також у вказаній нотаріально посвідченій заяві визначено, що саме ОСОБА_28 (брат позивача) знімав для ОСОБА_2 та Майкла квартиру за адресою: ОСОБА_29 .

Суд звертає увагу, що вказана заява брата суперечить поясненням викладеним у позові, де позивач зазначає, що саме позивач забезпечив відповідачку та дитину комфортною квартирою, а до цього вони проживали за адресою у АДРЕСА_3 , США.

Стосовно пояснень позивача, з приводу того, що його брат володіє великим будинком який призначений для проживання 2-3 сімей одночасно, суд зауважує, що відповідно до ОСОБА_30 сторінки реєстрації та схвалення від 31.01.2018 року (т.1 а.с. 56) вбачається, що будинок за адресою за адресою: АДРЕСА_2 розрахований на 1-2 сім`ї.

Як вже зазначалось, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_7 батько забезпечив матір та дитину комфортною квартирою за адресою АДРЕСА_1 , яка була знята в оренду спеціально для них, строком на один рік. Однак відсутні належні докази того, що відповідачка разом з дитиною проживала за зазначеною адресою в будь-який період.

В позові наведено пояснення, що 20 червня 2021 року батько в черговий раз відвідував Дитину за місцем проживання матері. Позивач вказує, що внаслідок сварки між сторонами батько був вимушений покинути приміщення і це був останній раз, коли він бачив сина та мав можливість поспілкуватись з ним.

Далі у позові позивач вказує, що мати перемістила дитину 20 червня 2021 року до штату ОСОБА_31 , де до 27 липня 2021 року перебувала з сином за адресою: АДРЕСА_4 . Однак суду позивач надав особисті пояснення, що не знав адреси куди мати перевезла сина у ОСОБА_32 , тому туди не поїхав.

З Клопотання про зміну імені неповнолітнього (т.1 а.с. 113) поданої відповідачкою вбачається, що поточне місце проживання заявника: 215-40, 27-Авеню, ОСОБА_33 НОМЕР_4 .

З заяви про Визнання віри поданою відповідачкою ОСОБА_2 від 02.03.2021 року (т.1 а.с. 118) адресою проживання визначено: АДРЕСА_5 .

З Договору оренди від 22.04.2021 року вбачається, що брат позивача ОСОБА_28 , а не особисто позивач як було зазначено в позовній заяві, орендував квартиру за адресою АДРЕСА_1 строком на один рік і шість днів для Прінс Малік (2 роки) та ОСОБА_25 , на випадок надзвичайної ситуації зазначено номер телефону і контактні дані позивача.

Також суд звертає увагу, що у Заяві про повернення дитини до Центрального органу США від 20.08.2021 року позивачем у графі «Адреса (звичайне місце проживання на момент вилучення або утримання)» зазначено: 410 East 89th Street Apt. 1A. New York.NY 10128, а в графі поточної адреси заявника (позивача) визначено наступну адресу 8201 251 Street. Bellerose, New York 11426.

В поясненнях позивача щодо обставин неправомірного викрадення вилучення або утримання від 27.07.2021 року позивач зазначає, що до 20.06.2021 року дитина проживала з матір`ю за адресою АДРЕСА_5 , 20.06.2021 мати залишила штат та переїхала у ОСОБА_34 за адресою: 175NW 1st Ave#1503 Miami FL 33 128.

Поняття «місце постійного проживання» не визначене цією Конвенцією, оскільки таке місце проживання дитини має визначатися Договірними Державами в кожному конкретному випадку на підставі фактичних обставин.

Звичайне місце проживання відповідає місцю, яке відображає певний ступінь інтеграції дитини в соціальне і сімейне середовище. З цією метою, зокрема, повинні братися до уваги тривалість, регулярність, умови і причини перебування на території держави-члена і переїзду сім`ї в цю державу, громадянство дитини, місце і умови відвідування школи, мовні знання, а також сімейні та соціальні відносини дитини в цій державі.

Виходячи з наведеного суд вбачає, що позивач не підтвердив до якого конкретного місця проживання він вимагає повернути дитину. З матеріалів справи вбачається, що у відповідача з її сином не було постійного місця проживання у США. Тим більш не має місця проживання де дитина проживала з батьком та відчувала це місце проживання як свій дім.

Матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено, що позивач дійсно ніколи не проживав разом з відповідачкою та дитиною разом.

Крім того, під час судового засідання 30.11.2023 року позивач особисто пояснив суду, що протягом 2018-2020 року у позивача був бізнес у ОСОБА_35 та проблеми зі здоров`ям, тому у цей період часу не бачився з сином. В подальшому згідно з пояснень позивача, він намагався бачитись з дитиною при першій нагоді та гуляв з ним, проводив час.

Позивачем до матеріалів справи надано Наказ про застосування процедури ОСОБА_36 від 10.12.2021 року (т. 2, а.с. 56).

Відповідно до наданого Наказу вбачається, що позивач вказує про те, що ОСОБА_37 , яка є матір`ю дитини ОСОБА_18 неправомірно незаконно утримувала дитину.

Відповідно до вказаного Наказу наказується, що дитина, ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повинна бути повернута до Сполучених Штатів; дитина повинна бути переміщена з України його батьком, ОСОБА_38 .

Також до матеріалів справи надано Тимчасовий наказ про опіку у справі № 200381 (т. 2, а.с. 65) з якого вбачається, що 28.06.2021 року ОСОБА_21 просить видати наказ щодо опіки стосовно ОСОБА_4 .

Відповідно до Тимчасового наказу про опіку у справі № 200381 наказано, що Тимчасовий Наказ про опіку видається на користь ОСОБА_39 , ОСОБА_37 , повинна не втручатися в питання опіки та піклування батьком над дитиною, ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Вбачається, що вказаний наказ залишається в силі до 07.03.2022 року.

Згідно з частиною першою статті 12 Гаазької конвенції 1980 року визначено, що якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримання, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

У частині другій статті 12, частинах першій, другій статті 13 та статтею 20 Гаазької конвенції 1980 року визначений вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити у поверненні дитини до місця постійного її проживання.

Обов`язок доведення існування підстав для відмови у поверненні дитини зазначена Конвенція покладає на особу, яка вчинила протиправне вивезення або утримання дитини (особу, яка заперечує проти повернення дитини).

За змістом частини другої статті 12 Гаазької конвенції 1980 року судовий, адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.

На доведення того, що дитина прижилася у своєму новому середовищі, можуть наводитися такі факти: дитина відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, різноманітні гуртки; за дитиною здійснюється медичний догляд; у дитини є свої друзі, захоплення; дитина має сталі сімейні зв`язки; відбулася зміна мови спілкування та інші факти, які підтверджують, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_40 у м. Одесі (Україна) відвідує дитячий садок «Мішутка» (т. 2 а.с. 206) та перебуває на медичному обслуговуванні в сімейного лікаря, що підтверджується декларацією № 001-М7М9-АНА0 (т. 2, а.с. 126).

Також з Дитячого садку «Мішутка» було надано Характеристику (т. 2, а.с. 207) відповідно до якої зроблено висновок, що ОСОБА_41 є всебічно розвиненою особистістю, зацікавлений у навчанні, займається так само додатковими видами діяльності, проявляє себе активно в колективі, у конфліктах помічений не був.

Відповідно до Довідки від ТОВ «Фітнес клуб «Білий парус» від 19.12.2022 року (т. 2, а.с. 208) ОСОБА_40 відвідує індивідуальні заняття з плавання з 10.11.2021 року по теперішній час. Має високі досягнення. На заняттях завжди уважний і активний. Має добрий загальний розвиток. Брав участь у змаганнях, де займав перше місце.

Відповідно до Довідки від 19.12.2022 року (т. 2 а.с. 210) Директор ТК «Чорноморець» зазначає, що ОСОБА_4 відвідує тренування з тенісу у тенісному клубі «Чорноморець». В дитячій групі проявляє себе, як фізично розвинена та активна дитина, дуже здатний до розвитку, легко навчається та спілкується з іншими дітьми та тренерами.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2, а.с. 216) вирішено вважати доцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю, ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_6 .

Відповідно до Висновку судового експерта № 20/22 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 03.02.2023 року (т. 2, а.с. 242) вбачається, що малолітній ОСОБА_4 після приїзду зі своєю матір`ю ОСОБА_2 із США повністю прижився (адаптувався) у своєму новому середовищі в місті Одесі. Вказує, що існує серйозний ризик того, що повернення до США поставить ОСОБА_4 під загрозу заподіяння йому психічної шкоди або іншим шляхом створить для нього нетерпиму обстановку. Психологічно доцільнішим є проживання дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт того, що дитина прижилася у своєму новому середовищі, адже дитина відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, різноманітні гуртки; за дитиною здійснюється медичний догляд; у дитини є свої друзі, захоплення; дитина має сталі сімейні зв`язки; відбулася зміна мови спілкування та інші факти, які підтверджують, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини.

У поверненні дитини відповідно до положень статті 12 Гаазької конвенції 1980 року може бути відмовлено, якщо воно не допускається основними принципами запитуваної держави (тобто в якій дитина фактично перебуває) в галузі захисту прав людини й основних свобод, про що йдеться у статті 20 цієї Конвенції.

Статтею 13 Гаазької конвенції 1980 року передбачено, що судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що:

а) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримання, або дали згоду на переміщення або утримання, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримання;

b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Зазначені факти підлягають оцінці у сукупності з дотриманням якнайкращих інтересів дитини як на теперішній час, так і в майбутньому, оцінкою думки дитини, якщо вона досягла відповідного віку й рівня зрілості, оцінки сімейної ситуації загалом, проведення збалансованого та розумного зважування інтересів учасників справи тощо.

Стосовно здійснення батьком права піклування суд встановлює наступні обставини по справі.

У позові вказує, що позивач працював в США у медичній сфері, а також розвивав свою співацьку кар`єру. Наразі, з 2016 року він офіційно не працює та отримує державну допомогу, що підтверджується листом про підтвердження отримання допомоги від Адміністрації соціального забезпечення від 25 лютого 2022 року № 22NL224H58108.

Також позивач звертає увагу, що має значні фінансові заощадження, що підтверджується випискою з банківського рахунку від 1 червня 2022 року.

Таким чином, позивач вважає, що має можливість присвятити весь свій час належному вихованню та піклуванню за дитиною.

26 липня 2021 року Матері було особисто вручено повістку та копію позову Батька про опіку та встановлення графіку побачень з дитиною.

В подальшому батько пояснює, що 27 липня 2021 року без дозволу та відома батька матір незаконно перемістила дитину з США до України транзитом через м. Стамбул, Туреччина.

20 серпня 2021 року позивач звернувся з заявою про повернення дитини до Центрального Органу США

В основі позовних вимог позивача наявне обґрунтування, що позивач ефективно та фактично здійснював свої права на опіку відповідно до наказів американського суду та продовжував би здійснювати такі права, якби не незаконні дії відповідачки.

Відповідно до Листа на підтвердження отримання допомоги від Адміністрації соціального забезпечення від 25.02.2022 року №22NL224H58108 (т.1, а.с. 28) вбачається, що позивач є особою з інвалідністю з 11.04.2016 року та отримує щомісячну допомогу по інвалідності.

Зі Звіту про витрати віртуального гаманця за період з 05.03.2022 по 06.01.2022 (т.1, а.с. 32) вбачається, що позивач має на балансі 75131,74 дол. США, однак відсутня будь-яка інформація про перерахування коштів на користь відповідачки ОСОБА_2 з 2018 року до часу від`їзду з США.

Суд звертає увагу, що позивачем не надані докази щодо фінансових заощаджень та фінансової допомоги відповідачці в межах реалізації права на піклування що була до їх виїзду з США.

До матеріалів справи позивачем надано лише дві копії фотокарток на яких позивач зображений разом з сином. Інші фотографії де були б зображені позивач та його син, зокрема в місці проживання, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до позовної заяви позивач зазначає свою домашню адресу: АДРЕСА_2 .

Як вже було зазначено, за вказаною адресою знаходиться будинок, що на праві приватної власності належить братові позивача.

Позивачем не надано до суду жодних доказів здійснення ним утримання ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_24 . Посилання позивача у судовому засіданні на тому, що його родиною були зроблені подарунки у вигляді котеджу та автомобіля (т. 4 а.с. 191) не підтверджено жодними доказами та саме по собі не може бути єдиним та беззаперечним доказом утримання дитини.

Дані пояснення позивача спростовуються нотаріально посвідченими заявами брата позивача ОСОБА_27 та нянь дитини в США - ОСОБА_42 та ОСОБА_43 .

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не доведено саме факту постійного (звичайного) місця проживання дитини в США разом з ним та факт його ефективного піклування за дитиною до їх від`їзду з США та його незаконність.

Судом під час слухання справи по суті досліджувалось питання стосовно існування ризику того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Відповідачкою до матеріалів справи надано Висновок експерта № 20/22 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 03.02.2023 року.

З вказаного висновку вбачається, що 22.12.2022 року до лабораторії психологічних досліджень та експертиз «Психологіка» ФОП ОСОБА_44 надійшла заява ОСОБА_2 про проведення судово-психологічної експертизи, висновки якої будуть надані до суду у відповідності до ст. 72 ЦПК України (цивільна справа № 522/8202/22 Приморського районного суду м. Одеси).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 22.12.2022 та договору №20/22 від 28.12.2022 експерту для відповіді поставлені наступні запитання:

1. Який психологічний вплив виявляє поведінка матері ОСОБА_2 на психічний стан і розвиток малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2018 року народження?

2. Яке ставлення та стиль батьківського відношення має ОСОБА_2 ? Як це може вплинути на емоційний, психічний стан та відчуття благополуччя дитини ОСОБА_4 , 2018 року народження?

3. Яким чином можуть вплинути умови виховання з боку матері ОСОБА_2 на психологічний стан та розвиток дитини ОСОБА_4 , 2018 р.н.?

4. Чи доцільно з психологічної точки зору розлучення дитини ОСОБА_4 , 2018 р.н. з її матір`ю ОСОБА_2 ?

5. З ким із батьків психологічно доцільніше проживати дитині ОСОБА_4 , 2018 р.н.?

6. Чи прижився (адаптувався) малолітній ОСОБА_4 , 2018 року народження після приїзду зі своєю матір`ю ОСОБА_2 із США у своєму новому середовищі - в місті Одесі?

7. Чи існує серйозний ризик того, що повернення до США поставить малолітнього ОСОБА_4 , 2018 року народження під загрозу заподіяння йому психічної шкоди або іншим шляхом створить для нього нетерпиму обстановку?

В якості експерта для проведення судово-психологічної експертизи залучений ОСОБА_45 , який має вищу психологічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 14.1 «Психологічні дослідження», 1 кваліфікаційний клас, стаж роботи психологом 43 роки, стаж судово-експертної роботи в системі МОЗ та науково- дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України з 1982 року.

У вказаному Висновку експерта зроблені наступні обгрунтування:

«…наполягання на зміні місця проживання малолітнього ОСОБА_24 та його переїзд до батька є вкрай небажаним, так як йому необхідно буде відбудовувати свою сімейну систему спочатку, пристосовуватися к новим умовам життя. Необхідно зазначити, що при інших рівних умовах, принцип збереження системи повинен бути визначальним при вирішенні питання місця проживання дитини, так як у такому випадку він є шляхом визначення найкращих інтересів дітей.

З психологічної точки зору відбирання дітей від матері, та ще й в такому віці (чотири роки) може мати руйнівні наслідки для його подальшого розвитку.»

«Ситуація розлучення з матір`ю буде вкрай важкою для дитини з точки зору ; нормального розвитку будь-якої середньостатистичної дитини (тобто в таких умовах, як це було описано вище, будь яка дитина сумувала та дуже страждала б від розлучення з і матір`ю). Таким чином вбачається, що примусове залишення ОСОБА_24 без матері на тривалий час є неприпустимим з психологічної точки зору та є актом психологічного насилля над дитиною.»

«Безсумнівно, виходячи з бесіди, психологічного обстеження ОСОБА_2 на цей час Майкл добре відчуває себе у сімейної системі, яка склалася біля нього, поряд з матір`ю. Умови проживання Майкла поряд з матір`ю є комфортними, безпечними та сприятливими для його розвитку. Він повністю адаптований до сімейної системи, в якій знаходиться.

Відібрання ОСОБА_4 від його матері на тривалий час буде пов`язане з переживанням дитиною стресу через розлучення з матір`ю та необхідністю формувати нову сімейну систему. Розлучення з матір`ю є травмувальним фактором для дитини, тоді як до окремого проживання з батьком ОСОБА_24 вже адаптувався.

Крім того, дослідження представлених ОСОБА_2 скриншотів вказує на те, що ОСОБА_21 дозволяє собі агресивні, образливі висловлювання на її адресу, що певним чином характеризує його особистість, та не виключає, виникнення при певних умовах проявів побідної манери поведінки й відносно дитини. Наведені факти не можуть позитивно позначитися на вихованні дитини та її відношення до матері, тобто гармонійному вихованню малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Матір дитини ( ОСОБА_2 ) з урахуванням її індивідуально-психологічних властивостей, інтелекту, властивостей емоційно-вольової сфери, спрямованості особистості, має необхідні для виховання психолого-педагогічні якості. Необхідно зазначити, що під час бесіди з експертом ОСОБА_2 підкреслила, що ніколи не була проти зустрічей сина з батьком та його участі у вихованні, однак наполягає на тому, що проживати син повинен саме з нею, і в цьому віці спілкуватися з батьком він повинен у її присутності.»

За результатами проведення експертизи експертом сформульовані наступні висновки:

1. Поведінка матері ОСОБА_2 має позитивний психологічний вплив на психічний стан і розвиток малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2018 року народження.

2. ОСОБА_2 , з урахуванням її індивідуально-психологічних властивостей, інтелекту, властивостей емоційно-вольової сфери, спрямованості особистості, має необхідні для виховання психолого-педагогічні якості. Виховна концепція ОСОБА_2 є позитивною, син є для неї важливою частиною життя, про якого вона прагне піклуватися, бажає оберігати його. Вона приймає сина таким, якім він є, поважає і визнає його індивідуальність, схвалює його інтереси, проводить з ним чимало часу і не шкодує про це. Підекспертна виявляє щирий інтерес до того, що цікавить сина, високо оцінює його здібності, заохочує, намагається бути з ним на рівних. Матір прагне до емоційної близькості з сином, виявляє йому безумовне прийняття (відчуває та демонструє любов до сина в незалежності від його поведінки і особистісних особливостей). Такий стиль батьківського відношення може тільки позитивно вплинути на емоційний, психічний стан та відчуття благополуччя дитини ОСОБА_4 , 2018 року народження.

3. Умови виховання з боку матері ОСОБА_2 тільки позитивно можуть вплинути на психологічний стан та розвиток дитини ОСОБА_4 , 2018 р.н.

4. З психологічної точки зору розлучення дитини ОСОБА_4 , 2018 р.н. з його матір`ю ОСОБА_2 вкрай негативне вплине на психічний стан і розвиток дитини, призведе до стресу і, можливо, до виникнення стійких психічних порушень.

5. Психологічно доцільнішим є проживання дитини ОСОБА_4 , 2018 р.н. з матір`ю ОСОБА_2 .

6. Малолітній ОСОБА_4 , 2018 року народження, після приїзду зі своєю матір`ю ОСОБА_2 із США повністю прижився (адаптувався) у своєму новому середовищі - в місті Одесі.

7. Існує серйозний ризик того, що повернення до США поставить малолітнього ОСОБА_4 , 2018 року народження під загрозу заподіяння йому психічної шкоди бо іншим шляхом створить для нього нетерпиму обстановку.

Представник позивача заперечував проти вказаного висновку експерта. Представник наполягав, що вказана експертиза є необ`єктивною та неповною, адже була проведена без участі позивача, його думка не була врахована та не досліджувалась.

Суд критично ставиться до вказаного обґрунтування, адже позивач не був об`єктом дослідження по вказаній експертизи, а питання стосувались лише малолітнього ОСОБА_4 .

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч.7 ст. 102 ЦПК України експерт про відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 Кримінального кодексу України обізнаний, що підтверджується його особистим підписом за текстом Висновку.

Під час судового засідання призначеного 11.07.2023 року було проведено допит експерта ОСОБА_46 .

Суд вказує, що неодноразово звертав увагу представника позивача на проведені власної експертизи за участю особисто позивача. Але, як свідчать матеріали справи позивач не погодив своєму адвокату по справі ініціювання даного питання.

Під час судового засідання ОСОБА_44 вказав, що наполягає на своєму висновку. Пояснив, що має стаж роботи психологом 43 роки та проводить дослідження постійно з дітьми від 3-х років. В даному випадку дослідження проводилось в спеціальній кімнаті в форматі спілкування за допомогою гри.

Експерт під час судового засідання зазначив, що коли згадувалось ім`я батька, дитина починала плакати і просила не віддавати його батьку. Спілкувався з дитиною біля 2 годин два рази, визначав рівень розвитку дитини, відношення дитини до родини. Експерт звказав, що вважає, що повернення дитини в США призведе до психічного розладу у дитини, висновки зробив на основі відношення дитини та матері, переписці матері та батька.

Також зазначив, що під час дослідження задавав конкретні питання дитині. Коли мова заходила про батька дитина плакала та просила не відавати його " ОСОБА_47 ". Ставив питання: «ти хочеш поїхати до батька?» - дитина починала плакати і казала, що не хоче до " ОСОБА_47 ".

Також експерт на питання суду відповів, що не побачив підстав вважати, що мати налаштовувала дитину проти батька, приміщення де проводилось опитування має схожіть із "зеленою кімнатою".

Додатково експерт зазначив, що у сторони позивача була можливість проведення додаткової експертизи. Не вбачає підстав в проведені "зеленої кімнати" за участю дитини - з пояснень експерта слідує, що його дослідження майже ідентичні з «зеленою кімнатою».

Суд звертає увагу, що судом були вчинені всі можливі дії для об`єктивного дослідження існування ризику того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

У вказаному вище висновку експертизи також зазначено, що про себе ОСОБА_2 розповіла наступне: « ОСОБА_48 , ОСОБА_37 народилася в Одесі, Україні, 4 листопада 1992 року. Маю вищу освіту. Займалася професійно великим тенісом і посідала 380 місце у мировому рейтингу. У 2011 році здобула безкоштовну спортивну стипендію для талановитих гравців в університеті США, штату Нью- ОСОБА_49 . У 2013 році випадково познайомилася зі татом ОСОБА_24 на одній із вечірок. Періодично ОСОБА_50 нав`язувався у моєму життя та говорив, що любить. У 2017 році наші стосунки почали бути серйозні та я завагітніла. ОСОБА_21 категорично заявив що це не його дитина і нічого не може бути між нами, що я бажаю лише його грошей та така людина як я може лише мріяти бути з таким великим та знаменитою людиною як він. Він погрожував мені і хотів, щоб я негайно зробила аборт. Всю вагітність я пройшла на самоті. Періодично ОСОБА_50 писав з різних намірів та погрожував і казав, що я повинна подумати і негайно зробити аборт або він зі мною розбереться. У 2018 році Сполучені Штати Америки, штат ОСОБА_51 надали мені орден на захист від ОСОБА_52 , коли я була на 7-му місяці вагітності. ОСОБА_21 мене ображав та загрожував вбити якщо я не буду робити як він каже. Коли я народила у 2018 році, мені було дуже тяжко. Ніякої фінансової підтримки ОСОБА_21 не надавав. Я працювала тренером з великого тенісу у двох різних тенісних академіях. Я наймала нянь, які мені допомагали і справлялася своїми зусиллями. Мій тато, дідусь ОСОБА_24 , допомагав фінансово. У ОСОБА_24 було все необхідне, що дитині потрібно його віку і навіть більше. Майкл завжди був одягнений, взутий та нагодований та відвідував багато гуртків для його віку. ОСОБА_21 дитиною ніколи не займався, не приймав участь ні у фінансовому житті дитини ні у психоемоційному. Я ніколи не перебувала з ОСОБА_53 в офіційному шлюбі. ОСОБА_24 ніколи не проживав з ОСОБА_53 та зовсім не знав його, поки йому не виконалося 2 роки. Перший раз ОСОБА_21 побачив свого сина у 2020 році. У 2021 році я мала повернутися на батьківщину до своєї родини. Коли я повернулася до України, ОСОБА_21 почав дзвонити, писати і вибачатися, що перетворив моє життя у США на пекло. Повернувшись в ОСОБА_54 до своєї родини, я зустріла свого майбутнього чоловіка. У нас одразу утворилися дружні та міцні стосунки, які пізніше переросли у сильні почуття. ОСОБА_55 чоловік фінансово забезпечує дитину та допомагає мені у виховані ОСОБА_24 . Дитина швидко адоптувалася та дуже любить його, називає його батьком. ОСОБА_24 виховується у повній сім`ї зі здоровими стосунками. Майкл грає в теніс щодня, ходить на плавання та логопеду. Дитина росте в родині де присутні мати та її чоловік. Майкл розвивається швидко, ходить на заняття к психологу, та відвідує дитячий садок. Взаємовідносини будуються у теплій та дружелюбній основі. Матусі допомагає з прибиранням та це йому подобається. Самостійно скрадає іграшки. Соціально - побутові навики відповідно віку. Дитина може самостійно миє руки, вдівається, роздягається, взувається та іноді миє посуд. ОСОБА_56 усвідомлює свої фізичні вміння. Дитина відрізняється високим рівнем розвитку, уваги. Дитина дружелюбна, є бажання спілкуватися з дітьми та дорослими. Я постійно поруч із сином, коли він засинає у своєму ліжечку, він просить, щоб я поряд сиділа біля ліжечка, доки він не засне.

Я постійно відчувала психологічне та моральне насильство з боку ОСОБА_21 . Воно виражалося у постійних образах та приниженнях з його боку. Майкл його абсолютно не цікавить, він йому потрібен лише для того, щоб мене шантажувати, мати владу наді мною. Це видно навіть із нашого листування.»

Перевіряючи вказані пояснення відповідачки, досліджуючи матеріали справи судом встановлені наступні обставини по справі.

У матеріалах справи наявний Наказ про захист (т. 2 а.с. 190). У копії перекладу «ORDER OF PROTECTION (наказу про захист)» вказано, що «...Населення штату Нью-Йорк проти ШАХЗАДА НАВАЗА Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Даним наказується, щоб вищезазначений відповідач дотримувався таких умов поведінки:

Триматися подалі від ... ОСОБА_37 та/або будинку ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , бізнесу ОСОБА_25 , місця роботи ОСОБА_57 .

Утримуватися від спілкування або будь-якого іншого контакту поштою, телефоном, електронною поштою, голосовою поштою або іншим електронним або будь- яким іншим способом з ОСОБА_37 ...

Додатко наказується, щоб цей наказ про захист залишався чинним до 29.11.2018 р...

Дата: 29 травня 2018 р...».

До матеріалів справи також надано нотаріально засвідчені показання двух нянь (т. 2, а.с. 176,184), які доглядали малолітнього ОСОБА_24 у США. Додатково ними долучені спільні фотокартки разом з ОСОБА_4 .

Як випливає з копії перекладу показань ОСОБА_42 , няні ОСОБА_4 - «Я була нянею ОСОБА_24 , він же ОСОБА_59 , вже більше 2 років та на досвіді пережила, як ОСОБА_59 погано ставився до ОСОБА_60 . Я познайомилася з ОСОБА_61 , коли вона була самотньою мамою, не отримувала жодної допомоги від ОСОБА_62 , але вона завжди дбала про те, щоб ОСОБА_24 мав усе необхідне, ріс у безпеці та коханні... ОСОБА_59 завжди говорив, що любить її, але продовжував поводитися з нею так, ніби то вона навіть не людина, кажучи, що вона була там, щоб прислужувати йому, та що вона повинна «відчувати честь мати його дитину »...Зокрема, був один випадок, коли я бачила, як він дуже агресивно ставився до неї та поставив ОСОБА_24 в небезпеку...Наступного дня, коли я прийшла до ОСОБА_60 посидіти з ОСОБА_24 , замітила в неї синець на шиї та багато інших синців на обличчі та тілі. Загалом, я неодноразово бачила, як ОСОБА_59 словесно та подумки ображав ОСОБА_63 . Він також кілька разів наражав ОСОБА_24 на небезпеку і не знає, як подбати про нього самостійно. Я бачила, як кілька разів ОСОБА_24 падав в басейн, коли він «спостерігав за ним». Я також бачила, як він курить марихуану вдома та на вулиці...Він майже ніколи не покупав для ОСОБА_24 їжу та не годував його... ОСОБА_24 навіть не знав свого батька перши 2 роки свого життя...».

Як випливає з копії перекладу показань ОСОБА_64 , няні ОСОБА_4 - « ОСОБА_65 я працювала 3 роки...Я була майже частиною життя ОСОБА_60 та ОСОБА_24 та знаю, як про ОСОБА_24 добре піклуються. Майкл завжди був чистим..., ніколи не голодував..., останній час ОСОБА_66 фінансово забезпечувала ОСОБА_24 на всі 100 відсотків сама... ОСОБА_59 , батько ОСОБА_24 , жодного разу не сплачував аліменти ОСОБА_67 , а замість цього маніпулював нею і своїм сином...».

Під час судового засідання було допитано наступних свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Так відповідно до показань свідка ОСОБА_13 яка є логопедом малолітнього ОСОБА_24 зазначила:

-проживає та працює в м. Одесі;

-займалась з сином ОСОБА_2 логопедичною корекцією (закінчили заняття 1,5 роки тому, з 06.2022 по 12.2022);

-заняття проходили в кабінеті ОСОБА_13 ;

-за фахом ОСОБА_68 (університет Ушинського вища освіта);

-займалася з дитиною російською мовою, працювали над вимовою звуків);

-з дитиною займалась одна (мати сиділа в коридорі);

-дитина була комунікабельна, спілкувалась, про те що дитині не подабається в Одесі не чула;

-була ситуація: коли ОСОБА_69 погано себе повидив під час занять, мати казала, що він поїде до батька і у дитини почалась істерика (плакав);

-одного разу ОСОБА_24 не хотів виконувати складне завдання, він сказав, що приїде мій батько і накаже тебе;

-відносини між мітір`ю і дитиною дружні, психологічно гарні, мама є авторитетом для дитини, дитина її дослухається, але як і будь-яка малеча іноді бавиться;

-батька ніколи не бачила та не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_15 яка є психологом, вихователькою в дитячому садку ОСОБА_24 , нянею ОСОБА_24 зазначила:

-знайома з ОСОБА_2 ;

-спочатку працювала в дитячому садку, потім працювала нянею сина ОСОБА_2 ;

-06.2022 працювала в дитячому садку, була вихователькою ОСОБА_24 . Спочатку ОСОБА_24 погано розмовляв російською мовою, більше англійською;

-потім ОСОБА_66 попросила займатися додатково з ОСОБА_24 як психолог на індивідуальних заняттях;

- ОСОБА_24 знав батька як « ОСОБА_47 », одного разу у ОСОБА_24 сталась істерика після згадування про батька « ОСОБА_47 нет, я хочу к маме».

-після того як пішла з роботи з дитячого садка, ОСОБА_24 почав до мене ходити як до няні;

-причиною такої реакції на згадування про батька вважає, що були якісь погані спогади у дитини про батька;

-вказує, що з іншими членами родини ОСОБА_2 у ОСОБА_24 дуже хороші взаємовідносини;

-дитина боїться батька, можливо він бачив моменти коли позивач ображав ОСОБА_63 , не хочу розмовляти з батьком по телефону;

-не вважає, що маніпуляції ОСОБА_61 щодо згадування про батька щоб вплинути на поведінку дитини, створили негативне ставлення у ОСОБА_24 до батька;

-дитина спокійно ставиться до повітряних тривог;

-станом на 06.2023 з ОСОБА_24 вже не займається;

-характеризує дитину як добру, комунікабельну, іноді «хитрою». У них з дитиною склались добрі, дружелюбні відносини;

-у дитини є страх до батька, паніка, він не хоче їхати до Америки.

На запитання від представника позивача свідок ОСОБА_15 зазначила наступне:

-диплом отримала у 2020 році. Їздила на підвищення кваліфікації, була на курсах в країнах Європи, працює в школі завучем по виховній роботі;

-практичного досвіду 5 років;

-вважає, що ОСОБА_24 як дитину підкупити не можна, вважає, що у дитини наявні погані спогади про батька внаслідок поганої поведінки батька, не вважає, що ОСОБА_66 настроювала дитини проти батька;

-працювали над «психологічною травмою» дитини страху до батька, але результату не досягли;

-задачі зробити так, щоб дитина не боялась батька не було;

-вважає, що дитині краще перебувати в Одесі разом із матір`ю, бабусею, дідусем.

З матеріалів справи та пояснень сторін суд вбачає, що відповідачкою вчинялися дії для налагодження відносин з позивачем та здійснювались дії щодо його долучення до спільного виховання спільної дитини. Це вбачається зокрема з того, що позивачка у суді про визнання батьківства підтвердила факт батьківства позивача. З наданих до суду листувань між позивачем та відповідачем вбачається, що відповідачка запрошувала позивача приїздити до дитини в ОСОБА_70 . Зауваження позивача, що відповідачка не повідомила йому адреси проживання в Маямі суд оцінює критично, адже за текстом позову та матеріалами справи вбачається, що позивач достеменно знав про місце проживання відповідачки з дитиною в ОСОБА_70 , особисто зазначав адресу проживання у процесуальних документах поданих до суду в США.

З пояснень сторін наданих суду особисто, з пояснень відповідача викладених у висновку експерта та з матеріалів справи вбачається, що відповідачка не заперечує проти побачень позивача з дитиною, а навпаки навіть запрошувала його до України для побачення з дитиною. Позивач у свою чергу в судовому засіданні зазначив, що уряд США надав позивачу рекомендації по утриманню від поїздок в Україну через військові дії на її території.

Суд критично відноситься до посилання позивача, що на даний час в Україні йде війна і перебування дитини в Україні є небезпечним, а тому дитину слід повернути до США, адже наявність військового конфлікту на території тої чи іншої держави не може бути виключною обставиною для визначення місця проживання дитини. Вказане питання є багатовекторним та системним, а за відсутності належних доказів оцінки умов проживання відповідача та дитини в США, складених уповноваженим органом цієї країни, відсутні жодні докази на переваги якості умов проживання малолітнього сина в Україні над аналогічними умовами у США.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено та не спростовано жодними доказами позивача, що дійсно існує серйозний ризик того, що повернення дитини до США створить для дитини нетерпиму обстановку та можливе подання дитини фізичній та психологічній загрозі.

Досліджуючи копію афідевіту адвоката Венді Пелле-Бір від 06.10.2022 року суд встановлює, що з виданням тимчасового наказу про опіку на користь ОСОБА_71 відповідачка ОСОБА_37 не має опіки над дитиною відповідно до Закону про сімейний суд США.

Суд звертає увагу, що в своїй заяві до сімейного суду штату ОСОБА_20 , США від 12.10.2021 року адвокат Венді Пелле-Бір посилається на текстове повідомлення ОСОБА_2 на телефон позивача в яких вона запрошує позивача до ОСОБА_70 для того, щоб вирішити питання опіки та порядок зустрічей з дитиною. Вказані текстові повідомлення надані до вказаної заяви як додаток А. В свою чергу адвокат Губін О.Т. ставив під сумнів надані ОСОБА_2 скрін-шоти текстових повідомлень позивачу з ОСОБА_70 , однак не надав суду зазначений вище додаток А (пункт 2. т. 3, а.с., 233, пункт 13, т. 3, а.с. 237).

Таким чином, суд встановлює, що за наслідком повернення дитини до США відбувається фактичне відібрання дитини від матері та передання її під повну опіку на користь ОСОБА_6 . На думку суду повернення дитини до США як постійного місця проживання, але без матері мають наслідки непропорційного втручання у право відповідачки на повагу до сімейного життя(ст. 8 ЄКПЛ).

У статті 50 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей (далі - Гаазька конвенція 1996 року), до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 14 вересня 2006 року № 136-V «Про приєднання України до Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей», зазначено, що ця Конвенція не впливає на застосування Гаазької конвенції 1980 року у відносинах між сторонами обох Конвенцій. Однак ніщо не перешкоджає застосуванню положень цієї Конвенції для цілей повернення дитини, яка була протиправно переміщена або утримувалася, чи для надання права на спілкування.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 163 СК України передбачає переважне право батьків перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини).

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» (далі - Конвенція про захист прав людини) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З викладеного вище та долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що наразі дитина зацікавлена у довготривалому проживанні в Україні, її прагнення та бажання пов`язані з довгостроковими подіями, що відбуватимуться саме за місцем проживання матері, дитина не потребує постійного перебування в США, а перебування дитини разом з матір`ю в Україні забезпечує якнайкращі інтереси дитини.

Відповідачка з дитиною проживають у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_6 .

Для проживання дитини в Україні створені належні умови, що підтверджує Висновок органу опіки та піклування № 01-11/216/1 вих. Дитина відвідує дитячий навчальний заклад відповідно до її віку, отримує належне медичне та побутове забезпечення, тобто вона прижилася у новому середовищі, адаптована до соціального оточення та сім`ї.

На думку суду, труднощі пов`язані з необхідністю отримання візи є обтяжливим для відповідачки, виходячи з фінансових міркувань. А розраховувати у цьому на підтримку позивача, з яким у відповідачки не виникли подружні відносини, немає підстав. Крім того, суд враховує, що згідно рішень судів в США відповідачка втратила право на піклування над малолітнім ОСОБА_24 . Тому, на думку суду у випадку повернення дитини до США її зв`язок із матір`ю взагалі перерветься. За такої ситуації у суду тим більше немає підстав ставити під сумнів наявність ризиків, про які зазначив у письмових висновках психолог, допитаний у судовому засіданні.

У контексті винятків, передбачених Гаазькою конвенцією, досліджені належні та допустимі докази є достатніми для підтвердження заперечень відповідачки проти повернення дитини до США. Висновки зроблені у вказаній справі на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу їхніх вимог і заперечень, підтверджених відповідними доказами.

Право батьків і дітей бути поряд один із одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, що можуть перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 ЄКПЛ. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не згідно із законом, не відповідає легітимним цілям, переліченим у пункті 2 цієї статті, та не може вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Відмова у задоволенні позову у цій справі становить втручання у гарантоване статтею 8 ЄКПЛ право позивача, але з огляду на викладене вище немає жодних підстав виснувати про порушення такого права у світлі пункту 2 статті 8 ЄКПЛ:

Відмова у задоволенні позову ґрунтується на приписах Гаазької конвенції, що визначає низку випадків, за яких національні органи можуть відмовити у поверненні дитини. Отже, за пунктом 2 статті 8 ЄКПЛ втручання у право позивача є таким, що встановлене законом, а останній характеризувався належною якістю і дозволяв позивачеві прогнозувати можливість відмови у поверненні дитини, зокрема через існування серйозного ризику заподіяння шкоди психіці дитини у разі її повернення.

З огляду на встановлені ризики (пункт «b» першого абзацу статті 13 Гаазької конвенції) втручання у право позивача, гарантоване статтею 8 ЄКПЛ, переслідує легітимну мету, а саме захист прав і свобод дитини.

Принцип додержання найкращих інтересів дитини також закладений і в Гаазькій конвенції. Неповернення дитини до країни проживання іноді може бути виправдане в силу об`єктивних причин, які відповідають інтересам дитини, на які вказують передбачені у цій конвенції виключення, зокрема у випадку серйозного ризику того, що повернення дитини завдасть їй фізичної чи психічної шкоди.

Задля досягнення означеної вище легітимної мети та найкращого задоволення інтересів дитини за існування встановленого судами на підставі належних, допустимих і достатніх доказів серйозного ризику того, що повернення дитини поставить її під загрозу заподіяння шкоди психіці, відмова у позові є виправданою.

Також суд не вбачає обґрунтованими аргументи позивача на обмеження його права у спілкуванні з дитиною, оскільки це не знайшло свого підтвердження у судому засіданні. Позивач має можливість спілкуватись з дитиною, знати про його стан, навчання та розвиток.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Щодо практики застосування Гаазької Конвенції 1980 року, слід зазначити, що Конвенція є інструментом задля вирішування проблем, пов`язаних з «міжнародним викраденням дітей під час внутрішніх спорів щодо питань опіки та піклування» (Redmond v. Redmond, 724 F.3d 729, 736 - 2013). Вона походить з того, що «країна звичного проживання дитини є найкращим місцем визначення питань щодо опіки та права доступу» (Whallon v. Lynn, 230 F.3d 450, 456 - 2000).

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 262-265 ЦПК України, ст.ст. 141 СК України, ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Гаазькою конвенцією від 25.10.1980 р., суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання незаконним переміщення та утримування на території України малолітньої дитини, зобов`язання повернути дитину до місця постійного проживання відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

У зв`язку з перебування головуючого судді у нарадчій кімнаті з 27.12.2023 року по 29.12.2023 року повний текст рішення виготовлено 03.01.2024 року.

Суддя А.В. Науменко

19.12.23