У Х В А Л А

Справа № 185/9273/23

Провадження № 2/185/3117/23

25 липня 2023 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Шаповалова І.С., перевіривши на відповідність вимогами Цивільного процесуального кодексу України , матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, ОСОБА_1 , третя особа Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про скасування повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 вих.№ 08/21-1225 від 17.06.2020 року та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 13.07.2020 року щодо хворого ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»" звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, тому вона має довести (а суд - встановити), що позивачеві належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, позивачем у позовній заяві не зазначено відомості про те, чим підтверджується порушення, невизнання або оспорювання права позивача з боку відповідача ОСОБА_1 , а також не надані докази наявності спору між сторонами справи (ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ОСОБА_2 ). В обґрунтування пред`явлених вимог позивач не зазначає жодних обставин, конкретно вчинених ним дій, а лише наводить перелік норм матеріального права, які прямо чи посередньо стосуються спірних правовідносин.

Верховний Суд у своїй постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 909/243/18 зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Предметом позову є дії відповідачів ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області стосовно розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у потерпілого та складення відповідних повідомлення та акту, тоді як, ОСОБА_1 , як потерпіла особа та відповідач, не має ніякого відношення до діяльності вищезазначених відповідачів, та в свою чергу не може бути належним відповідачем за позовом.

До того ж Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, взагалі не передбачено право роботодавця, тобто позивача у справі, щодо оскарження повідомлення за формою П-3 або акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи вищевикладене, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» не наділене правом на оскарження повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 вих.№ 08/21-1225 від 17.06.2020 року та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 13.07.2020 року щодо хворого ОСОБА_1 .

Відповідно, якщо особа звернулась до суду без передбачених законом підстав, і це з`ясовано судом на стадії відкриття провадження, то суд відмовляє у відкритті провадження, оскільки спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише судів загальної юрисдикції, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 року у справі №821/265/17.

За вказаних обставин, у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись .1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, ОСОБА_1 , третя особа Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про скасування повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 вих.№ 08/21-1225 від 17.06.2020 року та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 13.07.2020 року щодо хворого ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення або складення, а учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. С. Шаповалова