Дата документу 20.07.2023 Справа № 337/3868/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/3868/22

Провадження № 22-ц/807/1371/23

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2023 року, повний текст якого складено 28 лютого 2023 року, у складі судді Кучерук І.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час.

В обґрунтування позову зазначає, що 24.09.2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, актовий запис № 1059.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2021 року в справі № 337/16/21, шлюб між сторонами було розірвано.

Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2021 року у справі № 337/358/21 з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання їх сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку, починаючи з 29.01.2021 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У той же час, звертаючись до суду із позовом про розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 власноруч засвідчив, що подружні відносини з ОСОБА_1 припинені з 2018 року. З того ж часу він не бере участі у спільних сімейних справах та витратах на дитину.

Позивач стверджує, що з 2018 року спільна дитина сторін перебуває на її повному утриманні і відповідач добровільно жодної матеріальної допомоги їй не надавав аж до тих пір, доки не з`явилось відповідне судове рішення про примусове стягнення з нього аліментів. Проте, це рішення мало виконавчий припис лише починаючи з 29.01.2021 року.

Виконуючи вимоги досудової процедури, позивач неодноразово зверталась до відповідача за вирішенням цього питання мирним шляхом, але останній категорично відмовився це обговорювати.

Відтак, ефективно захистити право дитини на матеріальне забезпечення з боку обох батьків можна лише за допомогою судово-процесуальної форми захисту права.

Судовий наказ Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2021 року не може тлумачитись ні сторонами, ні судом як належний виконавчий документ, за яким виконавець міг би свавільно, на власний розсуд, без належного рішення компетентного суду, стягувати з відповідача аліменти за минулий час, оскільки така дискреція є свавільною та безсумнівно суперечить принципу верховенства права.

Зазначає, що хоча і доволі дуальною, є природа самого позову та права позивача на звернення з таким позовом. З одного боку, відповідач, ухиляючись від обов`язку утримувати дитину за період з 2018 по 29.01.2021 року, безсумнівно порушує її право на мирне володіння майном, позаяк грошові кошти, присуджені судом або належні дитині відповідно до приписів національного законодавства, є її майном у розумінні статті 1 Першого протоколу. Проте, за браком процесуальної дієздатності, позивачем у такій справі є той з батьків, з яким проживає дитина. З іншого боку, та сама бездіяльність відповідача створює непропорційний дисбаланс у обов`язках між батьком та матір`ю дитини не на користь останньої (у даному випадку), що є порушенням статті 5 Сьомого протоколу, яке позивачка, як повнолітня дієздатна особа має можливість відстоювати самостійно.

Ураховуючи викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину певного віку, за минулий час - з 01.01.2018 року і до 28.01.2021 року включно. Допустити негайне виконання судового наказу в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах матеріального права. Суд, відмовивши у позові з мотивів недоведеності позиції, одночасно відмовив і у витребуванні доказів за клопотанням позивача. Також суд, установивши, що дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачкою, а відповідач є платником аліментів, відмовив у стягненні аліментів за минулий час, чим порушив права малолітньої дитини на матеріальне забезпечення, яке не може залежати від звернень чи не звернень, побажань батька, який проживає окремо.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка вживала до подачі до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини, належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 24 вересня 2011 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 (а.с. 19).

Сторони по справі від шлюбу мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 (а.с. 20).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року в справі № 337/16/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 24-25).

Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2021 року в справі № 337/358/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку, починаючи з 29.01.2021 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26).

В суді першої інстанції відповідачем разом з відзивом надані документи про здійснення на адресу позивача грошових переказів, у тому числі за період з лютого 2018 року (а.с. 46-97).

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 51 КонституціїУкраїни та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Згідно ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тлумачення ч.2 ст.191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:

- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;

- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів того, що вона протягом періоду з 01.01.2018 року і до 28.01.2021 року вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч.2 ст.191 СК України.

Самі лише пояснення позивача, що вона постійно зверталася до відповідача з проханням добровільно сплачувати аліменти не є належними та достатніми доказами на підтвердження обставин, які мають бути доведені для стягнення аліментів за минулий час. Оскільки будь-яких письмових (електронних) доказів на підтвердження вказаних доводів позивачем до суду надано не було, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити вказані твердження.

Матеріали справи взагалі не містять жодного доказу на підтвердження вжиття позивачем протягом вказаного періоду заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливості їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати позивачем.

Таким чином, оскільки позивачка не довела наявності підстав для стягнення з відповідача на її користь аліментів на дитину за минулий час, що є її процесуальним обов`язком, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції заявляла клопотання про витребування інформації щодо кількості перетинів державного кордону України відповідачем, часу його перебування за межами України, а також відомостей про доходи відповідача за період з 01.01.2018 року і до 28.01.2021 року, в задоволенні якого судом було відмолено.

Проте, вказана інформація щодо ОСОБА_2 не доводить наявність підстав для стягнення аліментів на дитину за минулий час. А ні перебування відповідача за межами України, а ні розмір його доходів, не свідчить про те, що він ухилявся від сплати аліментів, а також те, що ОСОБА_1 вживала заходів для стягнення з нього аліментів, що є обов`язковою умовою для задоволення позовних вимог на підставі ч.2 ст.191 СК України.

Також ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції були надані наступні докази: акт державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі від 26.05.2023 у виконавчому провадженні № 70005314, подання про розшук боржника-фізичної особи від 14.06.2023 у виконавчому провадженні № 70005314.

Колегія суддів не приймає вищевказані докази, оскільки вони не відносяться до предмета спору, а прийняті державним виконавцем в межах виконання судового наказу в справі № 337/358/21 та не стосуються спірного періоду з 01.01.2018 року і до 28.01.2021 року.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Інших належних, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2023 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 20 липня 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: М.С. Гончар

І.В. Кочеткова