Провадження №2/463/81/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді: Нора Н.В.

з участю секретаря судових засідань: Заверухи О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Згідно поданої 12.12.2022 року заяви про уточнення позовних вимог остаточно просив:

- визнати транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі ринкової вартості транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 420 789,50 грн.;

- вирішити питання про розподіл судових витрат;

Позов мотивує тим, що з 17 липня 2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 лютого 2019 року розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем подружжям набуто у спільну сумісно власність майно - транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказаний автомобіль, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до положень ч.1 ст.70 СК України підлягає поділу. Оскільки досягнути згоди щодо позасудового поділу вказаного автомобіля позивач не зміг з відповідачем, угоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задовольнити.

Ухвалою судді від 13.01.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.03.2023р. року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначеного до судового розгляду по суті.

Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом надсилання судової повістки за її місцем проживання. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265,280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 липня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 лютого 2019 року розірвано.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто у спільну сумісну власність наступне майно: транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Право власності на вказаний транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

У листі від 06.05.2021 року № Л-93/Аз, наданому на адвокатський запит адвоката Марії Лавринів, Регіональний сервісний центр ГСЦ Міністерства внутрішніх справ у Львівській області повідомив, що 08.12.2017 року в ТСЦ №4641 РСЦ МВС у Львівській області було зареєстровано транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, 11.12.2018 року в ТСЦ №4641 РСЦ МВС у Львівській області громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу №4641/2018/1224948 від 11.12.2018 укладеного в ТСЦ, транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , і зареєстровано на ОСОБА_3 .

Вказане також стверджується відповідними копіями договорів купівлі-продажу від 19.10.2017 року та від 11.12.2018 року, наданими Регіональний сервісний центр ГСЦ Міністерства внутрішніх справ у Львівській області на вимогу суду.

Відповідно до висновку експерта №22223 від 31 жовтня 2022 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля, середня ринкова ціна для автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на 29.10.2022 складає 841 579,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У постанові від 30 червня 2020 року від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) Велика Палата Верховного Суду, серед іншого вказала, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що, за своїм змістом, свідчить про їх солідарний характер, незважаючи на відсутність у законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають із правочинів, укладених в інтересах сім`ї. Для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї. Якщо один з подружжя, уклавши відповідний правочин, отримує кошти чи інше майно, яке використовує в інтересах сім`ї, то в іншого виникає зобов`язання щодо повернення цих коштів. Однак якщо гроші одержано для власних потреб, таке боргове зобов`язання поділу не підлягає.

Згідно з ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної, власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби: грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово- будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на вищезазначене, суд з урахуванням встановлених обставин, які стороною відповідача не спростовано, прийшов до висновку, що подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі й за спільні кошти було придбано спірне майно, а саме: транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому таке є предметом спільної сумісної власності подружжя.

Поряд з цим, зважаючи на те, що вказаний автомобіль вибув з володіння відповідача, оскільки 11.12.2018 року останньою відчужений на підставі договору купівлі-продажу, то суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля в розмірі 420 789,50 грн., на отримання якої позивач надав згоду.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати у вигляді 840,80 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення документально підтверджена сума понесених позивачем витрат в розмірі 8000,00 грн., що стверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень від 12.03.2021 року та від 27.04.2021 року.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,280,282,354,355ЦПК України, ст.60,61,65,70 СК України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ GLA 2504MATIC, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 420 789,50 грн. (чотириста двадцять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору, 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок) витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка подається до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Повний текст судового рішення складено та підписано 24 липня 2023 року.

Суддя: Нор Н. В.