ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 703/4001/20
Провадження № 22-ц/821/859/23
категорія: 311010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Сергун Т. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Cмілянське комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Cмілянського комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення завданої моральної шкоди, у складі головуючої судді Прилуцького В. О., -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він з 22 лютого 2019 року займав посаду майстра контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВП та А) в КП «Смілакомунтеплоенерго».

10 січня 2019 року наказом директора КП «Смілакомунтеплоенерго» за № 02-к від 20 січня 2020 року його було звільнено з роботи.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року у справі №703/240/20 його звільнення визнано не законним та поновлено його на роботі.

21 вересня 2020 року директор КП «Смілакомунтеплоенерго» Смоликов П. А. , на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року у справі № 703/240/20, видав наказ за № 46-к від 21 вересня 2020 року про поновлення його на роботі. Крім того, директор погодився з рішенням суду, для виконання якого, пунктом 3), вказаного наказу, розпорядився виплатити йому всі суми за рішенням суду.

Наказом № 59-к від 05 листопада 2020 року його знову було звільнено з посади, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП.

Вважає дане звільнення безпідставним, необґрунтованим та незаконним.

Зазначає, що наказ в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_3 за № 59-к від 05 листопада 2020 року не відповідає вимогам Держкомстату України.

Зокрема, у наказі № 59-к від 05 листопада 2020 року зазначена тільки підстава звільнення - п. 3 ст. 40 КЗпП України, причини звільнення - відсутні.

З 05.08.2020 директором КП «Смілакомунтеплоенерго» є Смоликов П. А. , а відомостей коли і ким та за якими повноваженнями ОСОБА_3 призначено на посаду виконуючого обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго» - відсутні, ОСОБА_3 не мав права звільняти його з роботи.

Крім того, йому не було надано право надати пояснення за буцімто порушення ним трудової дисципліни, що є порушенням норм КЗпПУ.

Також вказує, що незаконне звільнення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Просив суд визнати наказ в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_3 за № 59-к від 05 листопада 2020 за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним, поновити його на роботі КП «Смілакомунтеплоенерго» на посаді майстра КВП та А, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, із розрахунку його посадового окладу, та моральну шкоду, із розрахунку посадового окладу директора КП «Смілакомунтеплоенерго».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 59-к від 05 листопада 2020 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України «Про звільнення з роботи».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що наказ № 59- к від 05 листопада 2020 року є незаконним, оскільки рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2022 року № 703/3970/20, яке набрало законної сили 13 вересня 2022 року, позов ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» визнано незаконними та скасовані накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності, які були підставою звільнення.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року скасовано рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року і визнано звільнення позивача ОСОБА_1 правомірним, тому рішення про поновлення на роботі втратило свою силу, а працівник вважається звільненим з дати, зазначеної в наказі про звільнення, а саме 20 січня 2020 року.

Оскільки вимога позивача ОСОБА_1 про поновлення його на роботі до задоволення не підлягає, суд дійшов висновку, що не підлягає до задоволення і вимога про стягнення середнього заробітку.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів факту спричинення йому відповідачем моральних страждань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 02 травня 2023 року, ОСОБА_1 , вважаючи рішення упередженим, необґрунтованим та несправедливим, просив суд скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2023 року в частині відмови в поновленні на роботі, стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким поновити його на роботі в КП «Смілакомунтеплоенерго» на посаді майстра КВПтаА, стягнути з КП «Смілакомунтеплоенерго» на його користь, за час вимушеного прогулу, суму із розрахунку його посадового окладу, стягнути з КП «Смілакомунтеплоенерго» на його користь заподіяну йому моральну шкоду із розрахунку місячного окладу директора КП «Смілакомунтеплоенерго».

Апеляційна скарга мотивована тим, що у рішенні суду немає жодних посилань на документи, які стосуються справи № 703/3970/20 за його позовом до КП «Смілакомунтеплоенерго» про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, при цьому суд зібрав цілий том незадіяних, при розгляді справи, доказів.

Крім того, вважає безпідставним твердження суду, з посиланням на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року, яким позов ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» про визнання наказу недійсним залишено без задоволення, наказ про призначення в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_3 визнано дійсним.

Відмовляючи у поновленні скаржника на роботі, суд першої інстанції послався на постанову Черкаського апеляційного суду у справі № 703/240/20, яка набрала законної сили 03 грудня 2020 року, та є обов`язковою до виконання для посадових осіб підприємств від яких залежить реалізація прав особи підтверджених судовим рішенням, а також на наказ № 52/1 від 17 вересня 2021 року «Про скасування наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким КП «Смілакомунтеплоенерго» скасувало наказ від 21 вересня 2020 року № 46-к «Про поновлення на роботв ОСОБА_1 », визнало таким, що є чинним наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20.01.2020 № 02-к «Про звільнення з роботи» згідно якого ОСОБА_1 , майстер служби КВПтаА звільнений 20.01.2020 за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Зазначає, що вказана позиція суду хибна та не може бути переконливим фактором для відмови у задоволенні його вимоги поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Вказує, що наказ № 46-к від 18.09.2020 про поновлення його на роботі наказом по підприємству від 18.09.2020 ніким не скасовано.

26 жовтня 2022 року Пенсійний фонд України, у вигляді форми ОК-5 надав йому відомості про те, що з 01.01.2020 по грудень 2020 він перебував у трудових відносинах зі страхувальником КП «Смілакомунтеплоенерго».

04 листопада 2022 року Смілянська державна податкова інспекція ГУ ДПС у Черкаській області надала йому відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 04.11.2022 на ім`я ОСОБА_1 з якого вбачається, що він працював безперервно з 22.02.2019 по 05.11.2020, йому нараховувалась заробітна плата та утримувались суми податку.

Тому вважає, що КП «Смілакомунтеплоенерго» видало фальшивий наказ № 02-к від 20.01.2020 про його звільнення для протиправних фінансових операцій, оскільки він фактично не був звільнений цим наказом з роботи. Тобто, до нього не було застосовано дисциплінарне стягнення, а тому він повинен бути поновлений на роботі.

Щодо моральної шкоди вважає, що незаконне, цинічне, переповнене егоїзмом звільнення його з роботи завдало йому фізичного болю та душевних страждань, яких він зазнав протиправною поведінкою адміністрації КП «Смілакомунтеплоенерго».

19 червня 2023 року від КП «Смілакомунтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому Підприємство просило суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.03.2023 залишити без змін.

Вважає, що районний суд, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскільки постановою Черкаського апеляційного суду від 03.12.2020 скасовано рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2020 по справі № 703/240/20 і визнано звільнення ОСОБА_1 правомірним, а Верховний Суд зазначену постанову залишив без змін, то рішення про поновлення ОСОБА_1 втратило свою силу і працівник вважається звільненим із дати, зазначеної в наказі про звільнення - 20 січня 2020 року, тому і вимога позивача про його поновлення на посаді майстра КВПтаА в КП «Смілакомунтеплоенерго» до задоволення не підлягає.

Також зазначає, що стягнення середнього заробітку є похідною вимогою від скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Так як підстави для поновлення відсутні, то і вимога про середній заробіток задоволенню не підлягає.

Щодо моральної шкоди, то вважає, що ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими доказами ні факту спричинення йому моральних страждань, ні розміру завданої моральної шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

27 липня 2023 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відзив, в якому зазначено, що доводи КП «Смілакомунтеплоенерго» не заслуговують на увагу.

Зазначає, що наказ відповідача № 46-к від 18.09.2020 про поновлення його на роботі в КП «Смілакомунтеплоенерго» ніким не скасовано, а тому його позов у даній справі повинен бути задоволений у повному обсязі.

Просить суд подану ним апеляційну скаргу у справі за його позовом до КП «Смілакомунтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задовольнити у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно наказу № 20-к від 21 лютого 2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду майстра з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПіА) в КП «Смілакомунтеплоенерго» з 22 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 3).

Наказом від 10 січня 2019 року № 02-к від 20 січня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади.

Згідно з наказом за № 46-к від 21 вересня 2020 року, на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді майстра служби КВПтаА з 11 січня 2020 року (т. 1 а.с. 4, 71).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 22 червня 2021 року, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року скасовано. Визнано не законним та скасовано наказ № 02-к в частині визначення дати звільнення із 11 січня 2020 року. Постановлено рахувати дату звільнення ОСОБА_1 із 20 січня 2020 року. В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено (т. 1 а.с. 216-222, 225-230).

Згідно з копією наказу № 59-к від 05 листопада 2020 року, ОСОБА_1 звільнено з посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 5, 105).

Наказом № 71/1 від 21 грудня 2020 року внесено зміни до п. 1 та п. 2 Наказу № 02-к від 20.01.2020 «Про звільнення з роботи» в частині дати звільнення, виклавши її в наступній редакції: звільнити ОСОБА_1 , майстра служби КВПтаА, 20.01.2020, за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. Бухгалтерії провести повний розрахунок та виплатити грошову компенсацію за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки з 22.02.2019 по 20.01.2020 (т.2 а.с. 223).

Наказом № 52/1 від 17 вересня 2021 року скасовано наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 21 вересня 2020 року № 46-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ». Визнано таким, що є чинним наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року № 02-к «Про звільнення з роботи» згідно якого ОСОБА_1 , майстер служби КВПтаА, звільнений 20 січня 2020 року, за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 231).

Згідно з наказом директора КП «Смілакомунтеплоенерго» № 234 від 02 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » оголошено догану майстру служби з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики - ОСОБА_1 відповідно до ст. ст.147-149 КЗпП України за неналежне виконання посадових обов`язків, яке виразилось у порушенні ведення табелю робочого часу на підлеглих (т. 1 а.с. 89).

Наказом директора КП «Смілакомунтеплоенерго» № 235 від 02 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » оголошено догану майстру служби з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики - ОСОБА_1 за невиконання п. 2.1 розділу 2 посадової інструкції майстра КВПіА КП «Смілакомунтеплоенерго», п. 3.1.4 розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку КП «Смілакомунтеплоенерго» та ст. 139 КЗпП України, а саме складення плану робіт підрозділу, відповідно до п. 4.1 посадової інструкції майстра КВПіА, п. 7.1 розділу VII Правил внутрішнього трудового розпорядку КП «Смілакомунтеплоенерго», відповідно до ст. ст. 147-149 КЗпП України (т. 1 а.с. 94).

Відповідно до наказу директора КП «Смілакомунтеплоенерго» № 236 від 03 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » оголошено догану майстру служби з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики - ОСОБА_1 за невиконання пунктів 3.1.4, 3.1.7 розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку КП «Смілакомунтеплоенерго» та ст. 139 КЗпП України, чим завдано матеріальну шкоду підприємству, відповідно до п. 4.1 посадової інструкції майстра КВПіА, п. 7.1 розділу VII Правил внутрішнього трудового розпорядку КП «Смілакомунтеплоенерго», відповідно до ст. ст. 147-149 КЗпП України (т. 1 а.с. 101).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення в частині відмови у поновленні ОСОБА_1 на роботі у КП «Смілакомунтеплоенерго» на посаду майстра КВП та А, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В іншій частині рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2023 року не переглядається.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду майстра з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПіА) в КП «Смілакомунтеплоенерго» згідно наказу № 20-к від 21 лютого 2019 року з 22 лютого 2019 року.

Наказом від 10 січня 2019 року № 02-к від 20 січня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з роботи майстра КВП та А КП «Смілакомунтеплоенерго» та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді майстра КВП та А КП «Смілакомунтеплоенерго». Стягнуто з КП «Смілакомунтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 97208,70 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000 грн моральної шкоди, а всього 99208,70 грн.

Наказом за № 46-к від 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді майстра служби КВП та А з 11 січня 2020 року.

Наказом № 59-к від 05 листопада 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підставою звільнення були догани, а саме: за неналежне виконання посадових обов`язків, яке виявилося у порушені ведення табелю обліку робочого часу на підлеглих (наказ № 234 від 02 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »), за невиконання пункту 2.1. розд. 2 посадової інструкції, п. 3.1.4 розд. ІІІ Правил внутрішнього розпорядку КП «Смілакомунтеплоенерго» обов`язків та ст. 139 КЗпП України, а саме не складання плану робіт підрозділу (наказ № 235 від 02 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »), за невиконання пунктів 3.1.4 та 3.1.7 розд. ІІІ Правил внутрішнього розпорядку КП «Смілакомунтеплоенерго» та ст. 139 КЗпП України, чим завдано матеріальну шкоду підприємству (наказ № 236 від 03 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2022 року № 703/3970/20 позов ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_3 № 234 від 02 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким майстра служби КВПтаА КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_3 № 235 від 02 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким майстра служби КВПтаА КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_3 № 236 від 03 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким майстра служби КВПтаА КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 13 вересня 2022 року.

Суд першої інстанції у даній справі, в частині, що не оскаржується, визнав незаконним та скасував наказ № 59-к від 05 листопада 2020 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України «Про звільнення з роботи».

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 83 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18 (провадження № 14-607цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Рішення про поновлення на роботі не може постановлятися під умовою та має відповідати резолютивній частині судового рішення, на виконання якого приймається.

Позовна вимога про поновлення на роботі є похідною від вимоги про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, так як лише у випадку визнання судом незаконним звільнення працівника з роботи він підлягає поновленню (ч. 1 ст. 235 КЗпП України). У свою чергу, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, оскільки лише у випадку винесення судом рішення про поновлення на роботі суд приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, лише у разі, якщо звільнення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, працівник може бути поновлений на роботі та на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, в протилежному випадку похідні вимоги (поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) задоволенню не підлягають.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 738/38/22 (провадження № 61-3984св23) та від 14 липня 2023 року у справі № 125/1514/20 (провадження № 61-4052 св 23).

Отже, позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними одна від одної та від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 59-к від 05 листопада 2020 року.

Разом з тим суд першої інстанції вірно врахував, що постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 22 червня 2021 року, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року скасовано і прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року № 02-к, в частині визнання дати звільнення з 10 січня 2020 року. Вирішено рахувати ОСОБА_1 звільненим з роботи з 20 січня 2020 року. У задоволенні решти позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 допустив прогул без поважних причин, що є підставою для звільнення із роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Проте зазначення в наказі від 20 січня 2020 року дати звільнення 10 січня 2020 року не відповідає положенням КЗпП України та Інструкції. Враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки його 20 січня 2020 року обґрунтовано звільнено за прогул, суд дійшов висновку про визнання незаконним та скасовано наказ від 20 січня 2020 року в частині визнання дати звільнення ОСОБА_1 із 10 січня 2020 року, а тому днем звільнення ОСОБА_1 необхідно вважати дату винесення наказу про звільнення, тобто 20 січня 2020 року.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року по справі № 703/240/21, КП «Смілакомунтеплоенерго» видало наказ № 71/1 від 21 грудня 2020 року, яким внесено зміни до п. 1 та п. 2 наказу № 02-к від 20.01.2020 «Про звільнення з роботи» в частині дати звільнення, виклавши її в наступній редакції: звільнити ОСОБА_1 , майстра служби КВПтаА, 20.01.2020, за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. Бухгалтерії провести повний розрахунок та виплатити грошову компенсацію за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки з 22.02.2019 по 20.01.2020.

Вказаний наказ № 71/к від 21 грудня 2020 року позивачем ОСОБА_1 не оскаржувався.

Крім того, наказом № 52/1 від 17 вересня 2021 року скасовано наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 21 вересня 2020 року № 46-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ». визнано таким, що є чинним наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року № 02-к «Про звільнення з роботи» згідно якого ОСОБА_1 , майстер служби КВПтаА, звільнений 20 січня 2020 року, за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, який теж не оскаржувався ОСОБА_1 .

Оскільки постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, яка набрала законної сили та є обов`язковою до виконання встановлено, що ОСОБА_1 законно звільнено із роботи у КП «Смілакомунтеплоенерго» за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 20 січня 2020 року, а на виконання вказаного рішення відповідачем видало наказ № 71/1 від 21 грудня 2020 року, яким внесено зміни до п. 1 та п. 2 наказу № 02-к від 20.01.2020 «Про звільнення з роботи» в частині дати звільнення ОСОБА_1 та скасовано наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 21 вересня 2020 року № 46-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі, у зв`язку із скасуванням наказу № 59-к від 05 листопада 2020 року, і як наслідок відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо моральної шкоди з розрахунку посадового окладу директора, то слід зазначити наступне.

Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Правовим висновком, викладеним Верховним Судом у своїй постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц (провадження №61-787св-17), стверджується, що порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не довів факту спричинення йому відповідачем моральних страждань, крім того останнього законно звільнено за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 20 січня 2020 року, а отже станом на час винесення оскаржуваного рішення відсутнє порушення трудових прав позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про тривалий розгляд справи, то слід зазначити наступне.

Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що Смілянським міськрайонний суд Черкаської області ухвалою від 08 лютого 2020 року відкрив провадження у справі та вирішив її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Справа перебувала на розгляді різних суддів-доповідачів. Оскаржене рішення місцевий суд ухвалив 27 березня 2023 року.

Разом із тим колегія суддів зазначає, що питання порушення судом першої інстанції вимог с. 275 ЦПК України щодо строків розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження на правильність вирішення указаного спору не впливають, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 565/2129/18 (провадження № 61-15718св21).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи та переоцінки доказів.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам, в оскаржуваній частині, дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі та, відповідно, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, як похідних вимог.

Крім того, суд першої інстанції правильно застосував положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України та врахував преюдиційні судові рішення.

Отже, висновки суду районного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 липня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко