Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому, з урахуванням уточненого позову та неодноразового збільшення позовних вимог, остаточно просить стягнути з відповідача на її користь кошти на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 466 882,37 грн. (включає вартість матеріального збитку - 554396,00 грн.; збір на обов`язкове державне пенсійне страхування при першій державній реєстрації легкового автомобіля - 21 394 грн.; витрати у зв`язку з реєстрацією колісного транспортного засобу, видачею номерного знаку та свідоцтва про реєстрацію - 517,80 грн.; витрати у зв`язку з встановленням додаткового обладнання автосигналізації - 5514,92 грн., паркувального радару - 2776,5 грн., решітки радіатора декоративної - 3482,25 грн.; комісію банківських установ - 2281,4 грн.; витрати, пов`язані з проведенням дослідження про розмір заподіяної шкоди - 3919,50 грн. та викликом зацікавлених осіб у розмірі 20 грн.; витрати, пов`язані з оформленням довіреності - 600 грн.; транспорті послуги (евакуатор) - 1980 грн., за вирахуванням виплаченого страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» у розмірі 130000,00 грн.), а також 166 236,31 грн. - інфляційних витрат та 3% річних від 466 882,37 грн. за період з 15.10.2021 по 28.02.2023, 37 035,34 грн. - частини втрат, які зазнала, 14 029,38 грн. - інфляційних витрат та 3% річних від 39 399,30 грн. за період з 15.10.2021 по 28.02.2023, моральну шкоду у розмірі 35000,00 грн.

При цьому посилається на те, що 15.10.2021, за участю вантажного автомобіля «МАЗ 551605», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить відповідачу та легкового автомобіля «KIA-SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, з вини водія автомобіля «МАЗ 551605», ОСОБА_5 , який був найманим працівником та перебував у трудових відносинах з відповідачем, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль позивача, отримав механічні ушкодження.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу становить 554396,00 грн., з яких 130 000,00 грн. було відшкодовано позивачу страховиком. Крім того, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач поніс додаткові втрати у розмірі 37 035,34 грн., що є різницею між фактично сплаченою позивачем вартістю за автомобіль при придбанні та його вартістю в новому стані, визначеною оцінювачем, яка виникла у зв`язку зі зміною офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти (EUR).

Окрім того, позивач зазначає, що їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що наслідки ДТП спричинили їй фізичний біль, безсоння, дратівливості, необхідність лікування, створили передумови до порушення професійних планів та вимагають заходів для відновлення її порушеного права, зокрема, звернення до суду. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 50 000,00 грн.. до якої входять витрати на лікування у розмірі 3239,96 грн.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м.Києва від 31.12.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 31.12.2021 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

На виконання вимог ухвали суду від 31.12.2021 про залишення позовної заяви без руху, 25.01.2022 до суду надійшла позовна заява в новій редакції.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м.Києва від 17.02.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження.

22.02.2022 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 19.05.2022 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

24.05.2022 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову.

30.05.2022 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 31.05.2022 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову від 24.05.2022 відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 10.06.2022 заяву позивача про забезпечення позову від 30.05.2023 задоволено частково, накладено арешт на транспортний засіб марки КАМАЗ 65115, 2007 року, оранжевого кольору, номер та серія знака НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 , номер двигуна НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_4 , із забороною вчинення будь-яких дій по відчуженню вказаного рухомого майна, до вирішення справи по суті.

10.06.2022 до суду надійшло клопотання відповідача про передачу справ на розгляд іншого суду.

25.07.2022 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій також просить стягнути інфляційні витрати та 3% річних за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року.

29.08.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує частково, почилаючись на необгрунтованість розміру вимог позивача. Вказує, що згідно наданого позивачем звіту №1988 від 23.11.2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику колісного транспортного засобу, ринкова вартість транспортного засобу на момент пошкодження складає 554 396,00 грн., вартість відновлюваного ремонту - 751 543,84 грн., вартість майнового збитку з урахуванням фізичного зносу - 554 396,00 грн. На переконання відповідача, даний звіт не містить висновку щодо економічної доцільності ремонту КТЗ, розрахунку утилізаційної (залишкової) вартості КТЗ (вартості деталей, вузлів та агрегатів автомобіля після ДТП), калькуляції витрат на демонтаж працездатних складників у разі визначення утилізаційної вартості КТЗ тощо, а містить лише ринкову вартість автомобіля, а відтак, не може бути прийнятий для визначення вартості майнового збитку завданого власнику автомобіля, що має бути відшкодований відповідачем. Відповідачем долучається висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 15.02.2023, складений оцінювачем ТОВ «ПАРТНЕР-КОНСАЛТ» Скребцовим С.О., згідно якого вартість матеріального збитку (реальні збитки) складає 554,396,00 грн., ринкова вартість пошкодженого автомобіля - 185 712,00 грн. Таким чином, вважає, що відповідачем має бути сплачено 238 684,00 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди (майновим збитком) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), з урахуванням утилізаційної (залишкової) вартості КТЗ (вартості деталей, вузлів та агрегатів автомобіля після ДТП). Окрім того, вважає, що включені відповідачем до розміру майнового збитку витрати, за виключенням вартості матеріального збитку у розмірі 554396,00 грн., а саме: збір на обов`язкове державне пенсійне страхування при першій державній реєстрації легкового автомобіля - 21 394 грн.; витрати у зв`язку з реєстрацією колісного транспортного засобу, видачею номерного знаку та свідоцтва про реєстрацію - 517,80 грн.; витрати у зв`язку з встановленням додаткового обладнання автосигналізації - 5514,92 грн., паркувального радару - 2776,5 грн., решітки радіатора декоративної - 3482,25 грн.; комісія банківських установ - 2281,4 грн.; витрати, пов`язані з проведенням дослідження про розмір заподіяної шкоди - 3919,50 грн. та викликом зацікавлених осіб у розмірі 20 грн.; витрати, пов`язані з оформленням довіреності - 600 грн., не є матеріальними збитками і не підлягають відшкодуванню. Також вважає. Що транспортні послуги евакуатора, які мають бути стягнуті складають 1080 грн.

Щодо витрат на лікування, зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до чинного на момент ДТП полісу №205080020 від 23.07.2021, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, потерпілому згідно полісу, складає 260 000,00 грн. Проте, позивач із заявою про відшкодування шкоди до ТДВ СК «Альфа-Гарант» не зверталась, документи на підтвердження витрат, пов`язаних із тимчасовою втратою працездатності не надавала, до участі у справі у якості співвідповідача чи третьої особи ТДВ СК «Альфа-Гарант» не залучала.

Окрім того, враховуючи, що винним у ДТП є водій ОСОБА_5 , відповідач наголошує на безпідставності вимог щодо відшкодування ним моральної шкоди з огляду на відсутність його протиправних дій, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями та його вини в заподіянні шкоди.

Також зменшенню підлягають і розмір інфляційних витрат та 3% річних, у відповідності до розміру майнової шкоди.

29.08.2022 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з жовтня 2021 року по липень 2022 року.

02.09.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач ще раз наголошує на аргументах, вже викладених у позовній заяві, а також вказує на необґрунтованість тверджень відповідача щодо необхідності врахування при обчисленні загального розміру матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, утилізаційної (залишкової) вартості пошкодженого автомобіля. Звертає увагу, що нею за власний рахунок було відремонтовано автомобіль на загальну суму 495 242,59 грн.

05.09.2022 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів та попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, а також клопотання, в якому позивач зазначає, що справа відсудна Солом`янському районному суду м.Києва.

Ухвалою суду від 05.09.2022 витребувано від Ржищівського міського суду Київської області матеріали справи про адміністративне правопорушення №368/1104/21.

06.10.2022 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 15.10.2021 по 31.08.2022.

06.10.2022 до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

12.10.2022 до суду надійшли заперечення відповідача на заяву про збільшення позовних вимог.

13.10.2022 до суду надійшла заява відповідача, в які просить у разі визнання транспортного засобу фізично знищеним, стягнути на користь позивача відшкодування вартості завданої майнової шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, а також вирішити питання про передачу відповідачу пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, який належить позивачу, у технічному стані на момент після ДТП.

30.12.2022 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 15.10.2021 по 30.11.2022.

30.12.2022 та 24.01.2023 до суду надійшли клопотання позивача про долучення попереднього орієнтовного розріхунку судових витрат.

24.03.2023 до суду надішла заява позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 15.10.2021 по 28.02.2023.

24.03.2023 до суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи поререднього орієнтовного розрахунку судових витрат.

Протокольною ухвалою суду від 06.04.2023 закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті.

07.04.2023 до суду надійшли заперечення відповідача на заяву про збільшення позовних вимог.

09.05.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення письмових доказів щодо витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з врахуванням збільшених позовних вимог, з огляду на викладені в ньому обставини.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення вимог заперечував частково, з огляду на обставини, зазначені у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.10.2021 о 13 год. 47 хв. в м. Києві, на перетині вулиць Кайсарова-Сумської, водій ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом марки «МАЗ 551605», д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху, а саме повороту праворуч, не переконався в безпечності свого маневру, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу та стан транспортного засобу, та допустив перекидання свого транспортного засобу на лівий бік, зачепивши автомобіль КІА, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою судді Ржищівського міського суду Київської області від 03.12.2021 у справі №368/1104/21 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, які були встановлені постановою судді Ржищівського міського суду Київської області від 03.12.2021, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, щодо обставин, місця та часу події вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_5 , якого визнано винним у вчиненні ДТП.

Згідно із Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , копія якого наявна у матеріалах справи, легковий автомобіль «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 , належить на праві власності позивачеві ОСОБА_1 .

Власником транспортного засобу «МАЗ 551605», д.н.з. НОМЕР_1 , є відповідач ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , копія якого наявна у матеріалах справи.

Згідно Наказу № 10 ФОП ОСОБА_4 від 12.10.2021 ОСОБА_5 прийнято на посаду водія вантажного автомобіля та оформлено трудовий договір з 13.10.2021.

Факт перебування ОСОБА_5 з ФОП ОСОБА_4 у трудових відносинах на момент вчинення ДТП, 15 жовтня 2021 року, сторонами не заперечувався.

Відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс за № 205080020) від 22 липня 2021 року, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 як власника транспортного засобу «МАЗ 551605», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант». Ліміт страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, згідно цього договору було визначено у розмірі 130 000,00 грн., шкоду заподіяну життя та здоров`ю - 260 000,00 грн.

Судом було встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та яким вона керувала на час ДТП, отримав механічні пошкодження.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 22, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст.1188 ЦК України.

Відповідно до вимог п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до наданого позивачем Звіту №1988 від 23.11.2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ після аварійного пошкодження КТЗ «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату оцінки, дорівнює без врахування ВТВ 554 396,00 грн.

Згідно наданого відповідачем Висновку автотоварознавчого дослідження, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Партнер-Консалт» Скребцовим С.О., вартість матеріального збитку, завданого власнику майна «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, складає 554 396,00 грн. з урахуванням ПДВ.

За таких обставин, суд при визначенні розміру матеріального збитку, завданого позивачу, виходить саме з розміру, зазначеного у звіті та висновку, який становить 554 396,00 грн.

Позивач в судовому засіданні вказав, що отримав від страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхову суму в розмірі 130 000,00 грн. відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №205080020, що відповідачем не заперечувалось.

Водночас, отримана від ТДВ СК «Альфа-Гарант» сума страхового відшкодування не компенсує втрат позивача у зв`язку із фізичним знищенням майна, а отже деліктне зобов`язання заподіювача шкоди перед потерпілим не припинилося.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Виходячи з вартості матеріального збитку, що становить 554 396,00 грн., суд стягує з відповідача на користь позивача різницю між вартістю такого збитку і страховою виплатою в розмірі 130 000,00 грн. (554 396,00 грн. - 130000,00 грн.), що складає 424 396,00 грн. та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Окрім того, суд вважає також обґрунтованою та доведеною позивачем майнову шкоду, пов`язану з понесеними нею витратами на послуги евакуатора у розмірі 1980,00 грн., які підтверджуються квитанцією №2776827 від 22.10.2021.

Що стосується стягнення інших витрат, які позивач включає до майнової шкоди, а саме: збір на обов`язкове державне пенсійне страхування при першій державній реєстрації легкового автомобіля - 21 394 грн.; витрати у зв`язку з реєстрацією колісного транспортного засобу, видачею номерного знаку та свідоцтва про реєстрацію - 517,80 грн.; витрати у зв`язку з встановленням додаткового обладнання автосигналізації - 5514,92 грн., паркувального радару - 2776,5 грн., решітки радіатора декоративної - 3482,25 грн.; комісію банківських установ - 2281,4 грн.; витрати, пов`язані з проведенням дослідження про розмір заподіяної шкоди - 3919,50 грн. та викликом зацікавлених осіб у розмірі 20 грн.; витрати, пов`язані з оформленням довіреності - 600 грн., суд звертає увагу, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати не є збитками, завданими відповідачем внаслідок ДТП, а окремі з них, які стосуються поліпшення транспортного засобу, були оцінені суб`єктом оціночної діяльності при розрахуванні ринкової вартості КТЗ.

Не відносяться до майнової шкоди, завданої відповідачем і додаткові втрати, які поніс позивач, у розмірі 37 035,34 грн., що є різницею між фактично сплаченою позивачем вартістю за автомобіль при придбанні та його вартістю в новому стані, визначеною оцінювачем, яка виникла у зв`язку зі зміною офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти (EUR).

Відтак, в даній частині позов задоволенню не підлягає.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача про вирішення питання передачі залишків транспортного засобу відповідачу.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п.14 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Згідно статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно Звіту №1988 від 23.11.2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , ринкова вартість КТЗ «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 , розрахована на дату оцінки складає 554 396,84 грн., вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу - 751 543,84 грн.

Згідно Висновку автотоварознавчого дослідження, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Партнер-Консалт» Скребцовим С.О., ринкова вартість пошкодженого майна «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, складає 185 712,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Тобто, вбачається, що транспортний засіб «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 , є фізично знищеним, але, водночас, його залишки становлять певну матеріальну цінність.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні визнала ту обставину, що належний їй автомобіль є фізично знищеним, водночас зазначила, що він вже відремонтований та відчужений третій особі, хоча належних та допустимих доказів цього, суду не надала.

Зважаючи на позицію позивача, та той факт, що залишки належного останній автомобіля становлять цінність у розмірі 185 712,00 грн., з метою дотримання справедливості, суд вважає за необхідне зобов`язати позивача ОСОБА_1 , після отримання нею повного відшкодування завданої шкоди, повернути відповідачу ОСОБА_4 залишки належного їй пошкодженого автомобіля.

Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 15.10.2021 по 28.02.2023, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, грошове зобов`язання за своїм змістом може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема , і з факту завдання шкоди особі (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Приписи ст.625 ЦК України застосовуються у деліктних зобов`язаннях щодо відшкодування ( постанова Великої Палати Верховного Суду по справі № 686/21962/15-ц від 16.05.2018 р., № 456/3525/15 від 13.02.2019; № 758/9445/16 від 11.02.2019).

З підстав невиконання відповідачем зобов`язань щодо добровільної сплати завданої ним майнової шкоди, позивач має право на отримання штрафних санкцій, яке передбачені ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що загальний розмір майнової шкоди, який підлягає стягненню з відповідача становить 426 376,00 грн., визначаючи розмір інфляційних втрат за період з 15.10.2021 по 28.02.2023, суд виходить з наступного розрахунку:

(100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) = 1.31487515;

426 376,00 x 1.31487515 - 426 376,00 = 134 255,21 грн.

Визначаючи розмір 3 % річних від суми заборгованості у розмірі за період, суд виходить з наступного розрахунку:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 15/10/2021 до 28/02/2023 426 376,00 x 3 % x 502 : 365 : 100 502 17 592,39 грн.

На підстави вищенаведеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 134 255,21 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 17 592,39 грн.

Щодо заявленої позивачем ОСОБА_1 вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат у вигляді сплати вартості автотоварознавчого дослідження у розмірі 3919,50 грн., суд задовольняє її, оскільки в матеріали справи на підтвердження понесених витрат надано договір №1988 від 22.10.2021 про надання послуг з проведення експертизи, та Акт виконаних робіт від 23.11.2021 №1988 за Договором від 22.10.2021, Рахунок №1988 від 22.10.2021, Рахунок №1988-1 від 17.11.2021, квитанція №04 від 24.10.2021, квитанція №79 від 25.11.2021.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України, встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості»

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.12,81 ЦПК України.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилалася на те, що наслідки ДТП спричинили їй фізичний біль, безсоння, дратівливості, необхідність лікування, створили передумови до порушення професійних планів та вимагають заходів для відновлення її порушеного права, зокрема, звернення до суду.

Суд приймає до уваги твердження позивача щодо спричинення їх діями відповідача фізичного болю та страждань, які вона зазнала через ушкодження здоров`я, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, згідно довідки від 15.10.2021 № 2601, виданоi вiддiленням політравми Київської міської клінічної лікарні № 17, у позивача було діагностовано забій правого колінного суглоба, садна, порiзи тильної поверхні обох кистей, забій правого стегна, забійна рана лівої кисті.

Згідно з довідкою про випадок тимчасової непрацездатності № 7742, виданої лікарем невропатологом Центральної поліклініки військово-медичного управління Служби безпеки України, з 18.10.2021 по 20.10.2021 позивач перебувала на лікарняному. При цьому було призначено курс лікування.

Відповідно до призначеного лікування позивач придбавала ліки, що підтверджується копіями копії чекiв вiд 17.10.2021 № 339516 на 596.56 грн., від 20.10.2021 № 529594776 на 595.70 грн., вiд 28.10.2021 № Н16 на 414.30 грн., від 20.10.2021 № Пн 07 на 554.10 грн., вiд 03.11.2021 № ЧК 0188126 на 682.30 грн., від 09.11.2021 № ЧК 0188676 на 397 грн..

Згідно виписного епікризу Військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 02.12.2021, 26 жовтня 2021 року позивачу було проведено хірургічну операцію з видалення множинних іншорідних тіл (скла) з тильної поверхні лівої кисті та 5-го пальця лівої кисті.

Окрім того, суд враховує, що на момент скоєння ДТП позивач обіймала посаду старшого консультанта 4 інспекції Управління роботи з особовим складом СБ України та згідно Витягу з посадової інструкції до її обов`язків входить організація і проведення методичних та практичних занять з фізичної та вогневої підготовки співробітників СБУ.

Тобто, в силу посадових обов`язків, до неї висуваються спеціальні вимоги до стану фізичної підготовки. Відповідно до кваліфікаційних вимог за цією посадою співробітник повинен мати ступінь магістра у сфері фізичної культури і спорту.

Згідно з довiдкою вiд 06.12.2021 № 11/6-4293 в період з 21.10.2021 по 03.12.2021 позивач брала участь у здійснено із забезпечення національної безпеки і оборони, відсiч i стримування агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Враховуючи зазначене, суд приймає до уваги, що ушкодження здоров`я, які позивач зазнала слідок ДТП, спричинили зміну її звичного способу життя.

Відтак, з огляду на характер та ступінь вини відповідача, глибину душевних та фізичних страждань позивача, зміну її звичного способу життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. Підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі суд не знаходить.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 6 498,07 грн., який був сплачений позивачем при звернені до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, ст.ст. 1166,1188,1192,1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_2 ) 426 376,00 грн. майнової шкоди, 134 255,21 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 17 592,39 грн., 3919,50 грн. витрат на проведення експертного дослідження, 6 498,07 грн. судового збору.

Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_2 ), після отримання від ОСОБА_4 повного відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 424 396,00 грн., передати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_1 ) залишки автомобіля «KIA-SPORTAGE» д.н.з. НОМЕР_2 , який був фізично знищений в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.