Ухвала

12 липня 2023 року

м. Київ

справа № 1506/2567/2012

провадження № 61-10105ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Євценка Романа Ігоровича на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», третя особа - провідний професіонал

з питань врегулювання неплатоспроможності банків, відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Кадиров Владислав Володимирович, про визнання кредитного договору недійсним та визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»), звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути заборгованість за кредитом та відсотками в сумі 12 710,30 доларів США, що становить еквівалент 164 605,66 грн, заборгованість за комісією в сумі 13 627,79 грн.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк»), третя особа - провідний професіонал з питань врегулювання неплатоспроможності банків, відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Кадиров В. В. (далі - провідний професіонал ОСОБА_3 ), в якому просив суд:

- кредитний договір № 579/ФКВ-07 від 20 грудня 2007 року, укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 , на підставі статті 217 ЦК України, згідно судових рішень про визнання недійсними пунктів 1.6, 1.7, 1.8, 1.9, 1.10, 4.2.8, як окремих частин правочину в цілому, приймаючи до уваги, що кредитний договір № 579/ФКВ-07 між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк» не був би укладений 20 грудня 2007 року, у випадку виключення пунктів 1.6, 1.7, 1.8, 1.9, 1.10, 4.2.8 з умов цього кредитного договору - визнати недійсним;

- позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», за кредитним договором з ТОВ «Укрпромбанк» № 579/ФКВ-07 від 20 грудня 2007 року, в частині визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим, у зв`язку з його виконанням в повному обсязі - задовольнити;

- у порядку реституції, згідно визнання кредитного договору недійсним, стягнути на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 суму коштів боргу ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», отриманої згідно висновку економічної експертизи, в розмірі 16 816,52 доларів США;

- зняти обмеження щодо розпорядження належним йому майном - автомобілем TOYOTA HIGHLANDER.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 травня

2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду

від 06 червня 2023 року, у задоволенні позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», ТОВ «Укрпромбанк», третя особа - провідний професіонал ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору недійсним та визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим відмовлено.

04 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Євценко Р. І. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Біляївського районного суду Одеської області

від 07 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 06 червня 2023 року (надійшла до суду 07 липня 2023 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,

в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Євценка Р. І. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У касаційній скарзі представник заявника зазначив, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі частини першої статті 22 Закону України «При захист прав споживачів».

Верховний Суд не бере до уваги дане посилання, оскільки із мотивувальної частини судових рішень, які були прийняті у даній справі, не вбачається обґрунтування судами своїх рішень нормами Закону України «Про захист прав споживачів», тобто судами першої та апеляційної інстанції не застосовано норми даного закону до спірних правовідносин.

Питання, чи вірно суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права, Верховний Суд може вирішити лише при розгляді справи по суті.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу 5 частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом у 2020 році та заявляв три позовні вимоги немайнового характеру та одну позовну вимогу майнового характеру.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 102,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 840,8 грн; 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 10 510,00 грн).

Курс долара Національного банку України на момент подачі позову складав 24,82 грн.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Отже, заявникам необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 13 392,52 грн:

1) судовий збір за три позовні вимоги немайнового характеру - 2 522,40 грн (840,80*3=2 522,40 грн);

2) ціна позову - 417 386,03 грн (16 816,52*24,82=417 386,03 грн);

3) судовий збір за позовну вимогу майнового характеру - 4 173,86 грн (417 386,03*1%=4 173,86 грн);

4) судовий збір за подачу касаційної скарги - 13 392,52 грн ((2 522,40+4 173,86)*200%=13 392,52 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Євценка Романа Ігоровича на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць