Справа № 148/359/22
Провадження № 22-ц/801/1413/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 рокуСправа № 148/359/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,

за участю сторін: прокурора Ярмощука В.П., представника Вінницької обласної ради Сеніва А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №148/359/22 за позовом керівника Тульчинської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Тульчинської міської ради до Вінницької обласної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення 23 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання № 485 від 12 жовтня 2001 в частині надання в оренду водного об`єкту місцевого значення ОСОБА_1 , визнання недійсним договору оренди водного об`єкту, вилучення, та його повернення,

за апеляційною скаргою Вінницької обласної прокуратури на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року, яке ухвалене суддею Саламахою О.В. в Тульчинському районному суді Вінницької області, повний текст рішення складено 05 травня 2023 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2022 року керівник Тульчинської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Тульчинської міської ради звернувся в суд з позовом до Вінницької обласної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення 23 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання № 485 від 12 жовтня 2001 в частині надання в оренду водного об`єкту місцевого значення ОСОБА_1 , визнання недійсним договору оренди водного об`єкту, вилучення, та його повернення, мотивуючи позов тим, що Тульчинською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою встановлення наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, у сфері охорони навколишнього природного середовища, проведено вивчення стану додержання вимог водного законодавства на території Тульчинського району Вінницької області.

В ході вивчення встановленні порушення інтересів держави, під час розпорядження водним об`єктом загальнодержавного значення, у зв`язку з чим Тульчинська окружна прокуратура звертається до суду з метою їх захисту.

Установлено, що рішенням 23 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання від 12 жовтня 2001 року № 485 надано фізичним та юридичним особам водні об`єкти місцевого значення в оренду на умовах, викладених в проектах договорів оренди водних об`єктів місцевого значення за Переліком згідно з додатком доданим до рішення сесії.

Відповідно до вищезазначеного Переліку водних об`єктів місцевого значення, що надаються в оренду, також надано водний об`єкт місцевого значення, який розташований на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району в оренду для риборозведення на умовах, викладених в проекті договору оренди водного об`єкту місцевого значення ОСОБА_1 , що мешкає в м. Тульчин, Тульчинський район.

Пунктом 2 вищезазначеного рішення сесії було вирішено доручити сільським головам відповідних рад, на території яких розташовані водні об`єкти, від імені обласної ради підписати договори оренди зазначених водних об`єктів з орендарями та вирішено уповноважити ці сільські ради на реалізацію всіх прав та обов`язків, передбачених укладеними договорами оренди водних об`єктів.

У подальшому, 01 грудня 2001 року між Вінницькою обласною Радою, уповноважена особа орендодавця Кинашівська сільська рада на підставі рішення 19 сесії Вінницької обласної Ради 3 скликання від 19 січня 2001 року № 303 (даним рішенням визначено порядок надання в користування водних об`єктів місцевого значення та затверджено зразок договору користування водним об`єктом (його частиною) місцевого значення на умовах оренди) з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони, керуючись ст. 51 Водного кодексу України, було укладено договір оренди водного об`єкту (його частини) місцевого значення, який розташований на території Кинашівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області за межами населеного пункту с. Кинашів площею 93,9 га і знаходиться на землях водного фонду (на даний час Тульчинська міська територіальна громада). Водний об`єкт переданий в оренду в цілях риборозведення строком на 25 років.

Відповідно до наданої інформації Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг, водний об`єкт площею 93,9 га, який знаходиться за межами с. Кинашів, Тульчинського району, Вінницької області розташований на річці Сільниця, правій притоці річки Південний Буг, що протікає по території семи областей і відноситься до річок загальнодержавного значення, тому даний водний об`єкт відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення. 3 огляду на викладене, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення та укладення договору оренди у Вінницької обласної ради були відсутні повноваження на розпорядження Водним об`єктом загальнодержавного значення, а саме на розпорядження водним об?єктом, який розташований на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за межами населеного пункту с. Кинашів, шляхом надання його в оренду ОСОБА_1 на підставі спірного правочину, а відповідно і у Кинашівської сільської ради були відсутні повноваження на укладення даного договору.

Відповідно до рішення 16 сесії Кинашівської сільської ради 3 скликання від 18 травня 2001 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земель водного фонду загальною площею 93,9 га, а також надано земельну ділянку, на якій знаходиться водоймище, в тимчасове користування (на умовах довгострокової оренди) для риборозведення, за межами населеного пункту с. Кинашів, загальною площею 93,9 га строком на 25 років.

Згідно наданої інформації Тульчинської міської ради від 11 жовтня 2021 року документи, які свідчать про право на користування земельною ділянкою водного фонду, кадастровий номер, сплата орендної плати за земельну ділянку під водним об`єктом відсутні.

Станом на момент надання Вінницькою обласною радою водного об`єкта в оренду ОСОБА_1 , документом, який би свідчив про право користування землями водного фонду відповідно до вимог законодавства України мав бути договір, а не рішення сесії.

Земельна ділянка навіть не сформована відповідно до вимог Земельного кодексу України, а тому не може бути об`єктом правочину.

Таким чином, приймаючи оспорюване рішення в частині надання водного об`єкту ОСОБА_1 . Вінницька обласна Рада вийшла за межі правомірної поведінки, оскільки діяла з порушенням ст. 19 Конституції України, тобто реалізація водного об`єкту була проведена не у спосіб, що визначено законом, не на підставі закону, не у межах повноважень, що передбачені Конституцією України та Водним кодексом України.

Невжиття Тульчинською міською радою заходів спрямованих на припинення права користування водним об`єктом та незаконного використання ОСОБА_1 земельної ділянки під ним, не зважаючи на очевидний характер порушень з боку останнього, є вагомою підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Прокурором, 27 січня 2022 року, на адресу Тульчинської міської ради скеровано лист з повідомленням про порушення інтересі Тульчинської міської ради, та надання інформації окружній прокуратурі про заходи які вживались або плануються вживатись міської радою з метою захисту порушених прав.

Листом від 08 лютого 2022 року Тульчинська міська рада повідомила, що з позовом до суду щодо повернення водного об`єкту, який оренду ОСОБА_1 міська рада не зверталась.

Вказані обставини свідчать про неналежний захист інтересів держави Тульчинською міською радою, а тому вважаю є доведеним факт невиконання органом місцевого самоврядування покладених на нього повноважень щодо захисту інтересів держави. Подання прокуратурою позовної зави, у даному випадку, є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави.

У зв`язку із поданою заявою про зміну предмету позову, позивач просить суд: 1). визнати незаконним та скасувати рішення 23 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання від 12 жовтня 2001 року № 485 «Про надання в оренду водних об`єктів місцевого значення» в частинні щодо надання водного об`єкту місцевого значення, який розташований на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району, в оренду для риборозведення ОСОБА_1 ; 2). визнати недійсним договір оренди водного об`єкту (його частини) місцевого значення від 01 грудня 2001 року, укладений між Вінницькою обласною Радою, уповноважена особа орендодавця: Кинашівська сільська рада та ОСОБА_1 , щодо оренди водного об`єкту місцевого значення, який розташований на території Кинашівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області за межами населеного пункту с. Кинашів, площею 93,9 га.; 3). вилучити з користування ОСОБА_1 та повернути водний об`єкт, а також земельну ділянку під водним об`єктом територіальній громаді в особі Тульчинської міської ради. Вирішити питання щодо стягнення судового збору.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду Вінницька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Висновки суду не відповідають обставинам справи, а ухвалене рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Вінницька обласна рада просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Вінницької обласної ради 19 сесії 3 скликання № 303 від 19 січня 2001 року, визначено порядок надання в користування водних об`єктів місцевого значення та затверджено зразок договору користування водних об`єктів місцевого значення на умовах оренди (т.1 а.с.21 26).

Згідно рішень Кинашівської сільської ради 16 сесії 3 скликання від 18 травня 2001 року, ОСОБА_1 надано земельну ділянку, на якій знаходиться водоймище, в тимчасове користування (на умовах довгострокової оренди) для риборозведення за межами населеного пункту с. Кинашів загальною площею 93,9 га строком на 25 років та надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земель водного фонду загальною площею 93,9 га, і зобов`язано до 18 серпня 2001 року погодити картографічні та інші матеріали (т.1 а.с.42 43).

Рішенням Вінницької обласної ради 23 сесії 3 скликання № 485 від 12 жовтня 2001 року, надано фізичним та юридичним особам водні об`єкти місцевого значення в оренду умовах, викладених в проектах договорів оренди водних об`єктів місцевого значення за Переліком згідно з додатком доданим до рішення сесії (т.1 а.с.30 39).

На підставі зазначеного рішення між Вінницькою обласною Радою уповноважена особа орендодавця Кинашівська сільська рада з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони, керуючись ст. 51 Водного кодексу України, укладено договір оренди водного об`єкта (його частини) місцевого значення, які розташований на території Кинашівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області за межами населеного пункту с. Кинашів площею 93,9 га і знаходиться на землях водного фонду. Водний об`єкт переданий в оренду в цілях риборозведення строком на 25 років. Зазначений договір Погоджено з Вінницьким обласним виробничим управлінням по меліорації і водному господарству «Облводгосп» (засновником якого є Державний Комітет України по водному господарству) (т.1 а.с.67 68).

Згідно інформації Басейного управління водних ресурсів річки Південний Буг №159/03 від 08 лютого 2022 року до водних об`єктів загальнодержавного значення відносяться поверхневі води (озера, водосховища, річки канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків (п. 3 ст. 5 Водного кодексу України), водний об`єкт площею 93,9 га, а саме Кинашівське водосховище, розташоване на р. Сільниця, правій притоці річки Південий Буг та враховуючи, що остання протікає території семи областей і відноситься до річок загальнодержавного значення, то вказаний водний об`єкт відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення (т.1 а.с.54).

Вінницька обласна державна адміністрація 24 січня 2022 року листом за вих. № 01.01-67/465 повідомила Тульчинську окружну прокуратуру, про те що нею не приймались рішення по водному об`єкту площею 93,9 га, за мешами населеного пункту с. Кинашів Тульчинського району Вінницької області та земельній ділянці на якій він розташований (т.1 а.с.55).

Відповідно до інформації Сектору у Вінницькій області Держводагенстава за вих. №02-552208 від 21 грудня 2021 року, територіальний орган розпочав видачу дозволів на спеціальне водокористуванні з 04 червня 2017 року, до них не надходили на погодження матеріали договору оренди водного об`єкта площею 93,9 га розташованого за межами с. Кинашів Тульчинського району, не розроблявся і не затверджувався режим експлуатації (т.1 а.с.56).

Листом від 02 квітня 2021 року Тульчинська міська рада інформує окружну прокуратуру, про необхідність вжиття заходів представницького характеру в інтересах Тульчинської міської ради, щодо розірвання договору оренди водного об`єкту укладено з ОСОБА_1 , оскільки останнім не виконуються вимоги мирової угоди та порушуються вимоги чинного законодавства (т.1 а.с.57).

Згідно інформації Тульчинської міської ради за вих. № 06-02-3324 від 11 жовтня 2021 року заборгованість по орендній платі водного, який розташований на території Тульчинської територіальної громади, за межами населеного пункту с. Кинашів площею 93,9 га, який орендує ОСОБА_1 відсутня. Умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/919/14-ц від 20 жовтня 2014 року виконуються, однак не в повному обсязі. Документи, що свідчать про право на користування земельною ділянкою водного фонду відсутні (т.1 а.с.60 61).

Тульчинською окружною прокуратурою 16 січня 2022 року за вих. № 02.55-381вих-22, повідомлено Тульчинську міську раду, про те що договір водного об`єкту від 01 грудня 2001 року укладений між орендодавцем Вінницькою обласною радою, уповноваженою особою Кинашівською сільською радою з однієї сторони та орендарем ОСОБА_1 з іншої сторони, який розташований на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за межами населеного пункту с. Кинашів площею 93,9 га, укладеним з порушенням вимог водного та земельного законодавства, та про те, що прокуратура має намір звернутись до суду з позовною заявою в інтересах Тульчинської міської ради, з врахуванням викладеного, зазначає, що у разі не вжиття заходів самостійно повідомити прокуратуру (т.1 а.с.69 70).

Згідно відповіді від 22 лютого 2022 року за вих. № 06-02-680, на лист керівника Тульчинської окружної прокуратури, про те, що Тульчинська міська рада у зв`язку з обмеженим фінансуванням видатків бюджету Тульчинської територіальної громади у 2022 році на витрати по сплаті судового збору за зверненням міської ради до суду, відсутня можливість самостійно здійснити захист інтересів Тульчинської міської ради шляхом подання позову та просить це зробити окружну прокуратуру (т.1 а.с.71).

Згідно копії угоди Тульчинська міська рада та ФОП ОСОБА_3 , 11 лютого 2022 року уклали угоду про соціально-економічне та культурне партнерство у 2022 році, на суму 35 тис. грн, які останній згідно копії квитанції № 156 від 16 лютого 2022 року сплатив (т.1 а.с.91 92, 94).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року, затверджено мирову угоду між позивачем прокуратурою Тульчинського району Вінницької області, що виступає в інтересах Кинашівської сільської ради Тульчинського району і відповідачем ОСОБА_1 в цивільній справі №148/919/14-ц, про розірвання договору оренди водного об`єкта місцевого значення (т. 2 а.с.27 28).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутні достатні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах саме Тульчинської міської ради. Крім того, судом зазначено, що прокурор у 2014 році звертався з позовом до суду про розірвання оспорюваного договору, тому про орендні правовідносини, які є предметом оспорювання прокурору було відомо з 2014 року, тому відмовив за пропуском строку позовної давності.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 ВК України поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків належать до водних об`єктів загальнодержавного значення.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 51 ВК України (тут і далі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Так, відповідно до приписів ст.5 Водного кодексу України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать:

1) внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів;

2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання;

3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків;

4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.

До водних об`єктів місцевого значення належать:

1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення;

2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Наказом Державного комітету України по водному господарству №41 від 03 червня 1997 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06 січня 1998 року №2/2442, визначено перелік водних об`єктів місцевого значення по Україні.

Водночас, зі змісту цього наказу вбачається, що законодавцем охоплено лише водні об`єкти місцевого значення, які знаходяться на території Одеської, Миколаївської, Херсонської, Запорізької, Донецької областей та Автономної Республіки Крим, згідно якого на території Вінницької області такі об`єкти відсутні.

Згідно інформації Басейного управління водних ресурсів річки Південний Буг №159/03 від 08 лютого 2022 року до водних об`єктів загальнодержавного значення відносяться поверхневі води (озера, водосховища, річки канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків (п. 3 ст. 5 Водного кодексу України), водний об`єкт площею 93,9 га, а саме Кинашівське водосховище, розташоване на р. Сільниця, правій притоці річки Південий Буг та враховуючи, що остання протікає території семи областей і відноситься до річок загальнодержавного значення, то вказаний водний об`єкт відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення (т.1 а.с.54).

Отже, спірний водний об`єкт відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення.

Розподіл повноважень щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Отже, за змістом частини п`ятої статті 51 ВК України місцеві державні адміністрації безпосередньо визначені орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення.

У справі, яка переглядається, встановлено, що Кабінет Міністрів України не визначив розподілу повноважень щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення, що передбачено частиною шостою статті 51 ВК України. Отже, Кабінет Міністрів України не встановив обмежень для місцевої державної адміністрації щодо передачі в оренду водних об`єктів для риборозведення, виробництва сільськогосподарської та промислової продукції, а також лікувальних і оздоровчих цілей.

Таким чином, місцева державна адміністрація, а не обласна рада, була наділена повноваженнями щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення, оскільки вони не виключені з її компетенції.

Тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Вінницька обласна рада уклала оспорюваний договір оренди водного об`єкту (його частини) місцевого значення від 01 грудня 2001 року в межах своїх повноважень.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що під час прийняття рішення 23 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання від 12 жовтня 2001 року № 485 «Про надання в оренду водних об`єктів місцевого значення» в частинні щодо надання водного об`єкту місцевого значення, який розташований на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району, в оренду для риборозведення ОСОБА_1 , Вінницька обласна рада порушила вимоги чинного на той час земельного та водного законодавства, діяла не у межах своїх повноважень, тому зазначене рішення в оскаржуваній частині є незаконним та підлягає скасуванню.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що договір оренди укладено з порушенням вимог статті 51 Водного Кодексу України щодо погодження його умов центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, обласною державною адміністрацією, а тому приходить до висновку про визнання його недійсним.

Згідно ст.153 ЦК УРСР (станом на день виникнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що під час укладення оспорюваного договору не було дотримано сторонами усіх істотних умов, а саме відсутні документи (договір оренди), які свідчать про право користування земельною ділянкою під водним об`єктом, які відповідно до п.п.1.1. були невід`ємною частиною договору оренди водного об`єкта. ОСОБА_1 використовує земельну ділянку водного фонду за відсутності договору оренди, а тому колегія суддів вважає, що сторонами недотримано необхідних істотних умов для даного договору.

Згідно статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Ввласник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18) міститься висновок про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

У постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, у пункті 80 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, у пункті 45 постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц та у пункті 51 постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України та ВК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 ЗК України.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

В суді апеляційної інстанції прокурор просив суд усунути перешкоди в користуванні, а саме зобов`язати ОСОБА_1 повернути водний об`єкт загальною площею 93,9 га,

З урахуванням наведеного та правильно встановленого факту належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду, до спірних правовідносин слід застосувати приписи статті 391 ЦК України та частини другої статті 152 ЗК України.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказала, що питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважала доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, у пункті 80 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, у пункті 45 постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц та у пункті 51 постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України та ВК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 ЗК України.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що до вказаних позовних вимог строки позовної давності не застосовуються, а тому заяви відповідачів про застосування строків позовної давності не беруться до уваги.

Крім того, суд відмовив в позові як по суті вимог за відсутності достатніх підстав для звернення прокурора до суду в інтересах саме Тульчинської міської ради, так і за наслідками спливу строку позовної давності, що є взаємовиключним, оскільки положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання.

Відповідно до пункту 24 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

В оспорюваному договорі оренди водного об`єкта (його частини), зазначено, що водний об`єкт розташований на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за межами населеного пункту с. Кинашів.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №707-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій громад Вінницької області» та додатку до розпорядження про адміністративні центри та території територіальних громад Вінницької області, до Тульчинської територіальної громади увійшла, зокрема Кинашівська територіальна громада.

Таким чином, саме Тульчинська міська рада є представницьким органом Тульчинської територіальної громади, яка в силу Закону уповноважена розпоряджатися спірним водним об`єктом та земельною ділянкою під ним та зобов`язана здійснювати захист інтересів та прав територіальної громади в даному випадку, тому є помилковим висновок суду щодо відсутні достатніх підстав для звернення прокурора до суду з цим позовом в інтересах саме Тульчинської міської ради.

При таких обставинах апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи та наданим доказам, порушено норми матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, з Вінницької обласної ради та ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 7443 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 11164,50 грн, а всього 18607,50 грн, з кожного по 9303,75 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов керівника Тульчинської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Тульчинської міської ради до Вінницької обласної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення 23 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання № 485 від 12 жовтня 2001 в частині надання в оренду водного об`єкту місцевого значення ОСОБА_1 , визнання недійсним договору оренди водного об`єкту, вилучення, та його повернення задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення 23 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання від 12 жовтня 2001 року № 485 «Про надання в оренду водних об`єктів місцевого значення» в частинні щодо надання водного об`єкту місцевого значення, який розташований на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, в оренду для риборозведення ОСОБА_1 .

Визнати недійсним договір оренди водного об`єкту (його частини) місцевого значення від 01 грудня 2001 року, укладений між Вінницькою обласною радою, уповноважена особа орендодавця: Кинашівська сільська рада та ОСОБА_1 , щодо оренди водного об`єкту місцевого значення, який розташований на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за межами населеного пункту с. Кинашів, площею 93,9 га.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути водний об`єкт загальною площею 93,9 га, розташований на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (на даний час на території Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області), який перебуває в його користуванні, а також земельну ділянку під водним об`єктом територіальній громаді в особі Тульчинської міської ради.

Стягнути з Вінницької обласної ради та ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору, з кожного по 9303,75 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 липня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Денишенко Т.О.

Рибчинський В.П.