ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5080/23 Справа № 183/80/21 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Мовшович Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровського квартирно-експлуатаційного відділу на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України, Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району, Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України про визнання права власності на квартиру державного житлового фонду, в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи - Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України, Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району, Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, в якому з у рахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12 квітня 2021 року просили визнати за кожною з них право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті матері залишилася не приватизована квартира, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Означена квартира, на підставі ордеру № 1238 від 11 вересня 1985 року, була виділена їх батьку ОСОБА_4 на сім`ю, що складалася з 4-х чоловік, в тому числі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Після розірвання шлюбу між батьками, на підставі дозволу начальника Будинкоуправління № 2 від 29 жовтня 1992 року № 724, особовий рахунок на квартиру було переоформлено на ОСОБА_3 . На той час у квартирі позивачі залишалися також зареєстрованими, однак з часом вони створили свої сім`ї, знялися з реєстрації в означеній квартирі, переїхали на постійне місце проживання до м. Дніпро.

Їх матір іншого житла не мала, участі у приватизації житла з державного житлового фонду не брала, тому ще в жовтні 2019 року розпочала процедуру приватизації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 24 жовтня 2019 року ОСОБА_3 було подано першу заяву до начальника органу приватизації КЕВ м.Дніпро з проханням про передачу у приватну власність квартири, яку вона займала, однак її повідомили про відсутність даних щодо наявності у власності іншого житла.

Вдруге, після доповнення пакету документів та отримання нею інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 лютого 2020 року про відсутність у її власності будь-якого нерухомого майна, ОСОБА_3 звернулася з необхідним пакетом документів до КЕВ м.Дніпро 02 березня 2020 року, однак у неї почали вимагати свідоцтво про смерть колишнього чоловіка.

Після цього в Україні були вжиті заходи щодо запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, тому 15 липня 2020 року ОСОБА_3 , зібравши весь пакет документів, 15 липня 2020 року поштою направила його до КЕВ м.Дніпро, а 17 липня 2020 року, - померла.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_3 висловила свою волю на приватизацію квартири, протягом тривалого часу вживали всіх достатніх заходів для отримання квартири у власність, однак померла до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію квартири, тому звернувшись у встановлений ст. рок до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачі отримали очікуване повідомлення нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому звернулися до суду з означеним позовом.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року позов задоволено та ухвалено визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 вживала всіх заходів для подачі цієї заяви ще в жовтні 2019 року, потім в березні 2020 року, однак весь пакет документів їй повертався без реєстрації в КЕВ м.Дніпро, уповноваженими особами, які здійснювали прийом документів за процедурою, яку проходили мешканці сел. Черкаське, а тому після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до спадкоємців ОСОБА_3 , у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

В апеляційній скарзі Дніпровський квартирно-експлуатаційний відділ просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що У відповідності до ордеру № 1238 від 11 вересня 1985 року, виданого Міністерством Оброни військовослужбовцю ОСОБА_4 на сім`ю, що складалася з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , було надано право на зайняття квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Основним квартиронаймачем означеної квартири з 1992 року являлася ОСОБА_3 , про що свідчить дозвіл начальника гарнізону (а.с. 41).

Станом на 24 жовтня 2019 року в означеній квартирі зареєстрованою була лише ОСОБА_3 (а.с. 36, 147), яка 24 жовтня 2019 року подала до керівника органу приватизації, тобто начальникові КЕВ м.Дніпро заяву, у якій просила оформити передачу у приватну власність квартиру, яку вона займає, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 146).

Оригінал заяви ОСОБА_3 на приватизацію квартири, датований останньою 24 жовтня 2019 року, був наданий суду представником Квартирно-експлуатаційної частини м. Дніпро, містить відмітку про реєстрацію 29 липня 2020 року (а.с. 146).

До заяви ОСОБА_3 подано довідку про склад сім`ї (а.с. 147), документ, що підтверджує невикористання житлових чеків (а.с. 147), копія паспорта ОСОБА_3 (а.с. 149), свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (а.с. 150).

Технічний паспорт на квартиру, виготовлений на замовлення ОСОБА_3 15 листопада 2019 року (а.с. 29-33).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Лилою І.А. заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , матеріали якої містять дані про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті своєї матері (а.с. 57,59).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що ОСОБА_3 вживала всіх заходів для подачі цієї заяви ще в жовтні 2019 року, потім в березні 2020 року, однак весь пакет документів їй повертався без реєстрації в КЕВ м.Дніпро, уповноваженими особами, які здійснювали прийом документів за процедурою, яку проходили мешканці сел.Черкаське, а тому після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до спадкоємців ОСОБА_3 , у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

У відповідності до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи:

заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня

1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.

Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_3 висловила волю на приватизацію займаної нею квартири та звернулась з відповідною заявою до органу приватизації, однак, у порушення приписів пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, надала не повний пакет документів.

Як вбачається з матеріалів справи, що основним квартиронаймачем спірної квартири з 1992 року являлася ОСОБА_3 , про що свідчить дозвіл начальника гарнізону.

Станом на 24 жовтня 2019 року в квартирі зареєстрованою була лише ОСОБА_3 ..

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за життя ОСОБА_3 почала процедуру приватизації житла, доказів, які б свідчили про те, що у ОСОБА_3 не виникло право на приватизацію спірного житла, матеріали справи не містять.

Проте, визнаючи за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на квартиру, судом першої інстанції не було враховано, що вони набули право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали їх матері на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. До складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації квартири, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, а отже саме такий спосіб захисту є вірним.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 524/3501/20.

Враховуючи зазначені норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що позивачам при зверненні до суду було обрано не вірний спосіб захисту, в зв`язку із чим оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог матеріального та процесуального права підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Дніпровського квартирно-експлуатаційного відділу судовий збір з кожного по 1362 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровського квартирно-експлуатаційного відділу задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України, Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району, Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України про визнання права власності на квартиру державного житлового фонду, в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Дніпровського квартирно-експлуатаційного відділу судовий збір з кожного по 1362 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко