ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/1300/21 Номер провадження 22-ц/814/717/23Головуючий у 1-й інстанції Невеніцин Є.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

секретар:Андрейко Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 січня 2022 року, повний текст рішення складено 24 січня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» , третя особа : Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про захист прав споживачів

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позов до АТ КБ «ПриватБанк», в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

визнати дії відповідача зі списання коштів з банківського рахунку для соціальних виплат споживача банківських послуг ОСОБА_1 у сумі 6582,11 грн протиправними;

стягнути з відповідача суму безпідставно стягнутих коштів у сумі 6582,11 грн;

стягнути з відповідача суму 3% річних та суми інфляції за прострочення безпідставно стягнутих коштів у розмірі 19997,15 грн;

стягнути з відповідача суму відшкодування завданих незаконним списанням коштів з банківського рахунку для соціальних виплат збитків у загальному розмірі 113 090 грн та завданих отриманням грошових коштів на погашення не існуючої заборгованості за кредитним договором від 07.02.2008 року №HAD0GK01270081, збитків у розмірі 179 954 грн, а всього 293 044 грн;

стягнути з відповідача суму відшкодування завданої їй незаконним списанням коштів з її банківського рахунку для соціальних виплат та знущаннями у вигляді проведення щодо неї заходів через державного виконавця з виселення з квартири, поданням від свого імені як позивач позовів за закритим 15.09.2008 року кредитом по кредитному договору від 07.02.2008 року № HAD0GK01270081 та документів до судів, у тому числі, але не виключено, у цивільних справах №2-848/11, 2011/17542/12, 638/1254/15-ц, 638/17787/16-ц із завідомо неправдивими відомостями щодо існуючої у ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» після 15.09.2008 року заборгованості за вищевказаним кредитним договором моральної шкоди у розмірі 555 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.02.2008 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № HAD0GK01270081, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 97 200 доларів США. 07.02.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки нерухомого майна №HAD0GK01270081, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно - 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 74,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала їй на праві приватної власності на підставі договору №893 від 07.02.2008 року. 15.09.2008 року між відповідачем та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого до АТ «А-Банк» перейшли у повному обсязі права вимоги до позивача, що випливають з кредитного та іпотечного договорів від 07.02.2008 року. 10.04.2012 року ПРАТ СК «Інгосстрах», відповідно до умов договору №10/03/25-01 від 25.03.2010 року, виплатила страхове відшкодування АТ «А-Банк» за договором № HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року. Зазначене свідчить про відсутність заборгованості позивача перед відповідачем з 15.09.2008 року.

17.02.2011 року для здійснення соціальних виплат у зв`язку з народженням сина між позивачем та відповідачем укладено угоду № SAMDP1838, відповідно до якої позивачу надано цільову картку № НОМЕР_1 (далі - соціальна карта), що підтверджується довідкою від 06.03.2021 року № NNNB83N5ASGH6NB9.

01.09.2011 року на вказану соціальну карту, видану АТ «КБ «ПриватБанк», надійшли державні соціальні виплати на дитину у розмірі 10 053,34 грн, 125,81 грн та 990,51 грн. 05.09.2011 року відповідачем самоправно без відома позивача та всупереч закону списано з зазначеного соціального карткового рахунку грошові кошти у розмірі 5 584,82 грн. та 0,64 грн на погашення кредиту. 20.09.2011 року на соціальну карту, видану АТ «КБ «ПриватБанк», надійшли державні соціальні виплати на дитину у розмірі 130 грн та 866,67 грн. 21.09.2011 року відповідачем самоправно без відома позивача та всупереч закону списано з зазначеного соціального карткового рахунку грошові кошти у розмірі 498,35 грн на погашення кредиту. 18.10.2011 року на соціальну карту, видану АТ «КБ «ПриватБанк», надійшли державні соціальні виплати на дитину у розмірі 130 грн та 866,67 грн. 19.10.2011 року відповідачем самоправно без відома позивача та всупереч закону списано з зазначеного соціального карткового рахунку грошові кошти у розмірі 498,30 грн на погашення кредиту, який позивач вважає закритим 15.09.2008 р

Таким чином, з соціальної картки було стягнуто грошові кошти, цільове призначення яких - соціальна виплата на дитину, у розмірі 6 582,11 грн., чим порушено права позивача, а також порушено права її дитини.

Також , як на підставу своїх вимог позивач посилалась на те, що 20.10.2011 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач прийняла готівкою грошові кошти у розмірі 6 500 грн. - безпроцентно до 31.12.2011 року включно, та за умови сплати 36 % річних у випадку прострочення зобов`язання. Позивач посилається на те, що така позика була вимушеною для неї, бо внаслідок незаконного привласнення відповідачем коштів соціальної допомоги на дитину позивач залишилась без коштів на існування.

10.12.2020 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 638/3107/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто суму боргу в розмірі 112 249,45 грн. та 840,80 грн. судового збору, а всього 113 090 грн.

Обгрунтовуючи заявлену до стягнення з відповідача суму грошових коштів позивач посилалась на те, що заборгованість стягнута з неї рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 року у справі № 638/3107/20 перебуває у причинному зв`язку та є наслідком незаконного списання відповідачем з соціального карткового рахунку соціальних виплат на дитину, а тому відповідна сума повинна бути включена в розмір стягуваної з відповідача матеріальної шкоди.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки списання грошових коштів у розмірі 6582,11 грн з рахунку клієнта відбулося згідно запровадженої в банку станом на 2011 «Технології примусового регулярного погашення прострочених кредитів Sybridge» для кредитів бізнесу «Авто в кредит» і «Іпотечне кредитування» «Про введення в дію процедур примусового погашення за кредитом Sybridge (авто, житло) за рахунок надходжень на платіжні картки клієнтів».

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про захист прав споживачів - залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4 .

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не надано належної оцінки доказам, що були надані позивачем, при ухваленні рішення суд порушив норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначеного апелянт посилається на те, що рахунок з якого було здійснено списання , є соціальним рахунком, проте суд у своєму рішенні вказує обставини що не відповідають фактичним, а саме, що рахунок позивача , з якого здійснювались списання , не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання , а є поточним рахунком для зберігання коштів і здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій.

Інші доводи апеляційної скарги фактично дублюють викладені у позові аргументи.

До суду надійшов відзив від АТ КБ «ПриватБанк». У відзиві відповідач вказує, що суду не надано відомостей , що відкритий на ім`я позивача рахунок є рахунком із спеціальним режимом використання . Тобто рахунок позивача, з якого здійснювалось списання , не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання , а є поточним рахунком , призначеним для зберігання коштів і здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій. Відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення суду першої інстанції без змін.

Рішення районного суду мотивоване тим, що суду не надано відомостей, що відкритий на ім`я позивача рахунок є рахунком із спеціальним режимом використання відкритому в вищезазначеному порядку.

Тобто, рахунок позивача, з якого здійснювалось списання, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання, а є поточним рахунком, призначеним для зберігання коштів і здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій, у тому числі для зарахування та виплати соціальної допомоги по безробіттю, на який можуть зараховуватися як власні кошти споживача, так і з інших джерел надходження.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

07.02.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №HAD0GK01270081, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07.02.2008 року по 04.02.2028 рік включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 97200 доларів США на наступні цілі: у розмірі 80000 дол.США на придбання нерухомості, а також у розмірі 17200 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Період сплати вважати період з 5 по 10 число кожного місяця. У разі порушення термінів оплати на 120 календарних днів - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту, відсотків, винагороди, пені - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Для використання даного договору (п.8.2 договору) банк відкриває позичальникові рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів розміщених на рахунку, що відповідає платіжній картці, емітованій ПриватБанком. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком у випадку пред`явлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений договір підписаний позивачем особисто та один з оригіналів договору отримано особисто останньою.

За договором факторингу №2 від 15.09.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснюється відступлення прав вимоги ЗАТ «Акцент-Банк» на отримання на свою користь від боржників платежів по кредиту, відсоткам, комісіям, винагородам, інших платежів, які існують у клієнта відповідно до умов договорів на дату укладення цього договору згідно з розрахунком (додаток №1 до цього договору).

Згідно довідки від 29.02.2020 року заборгованості по кредитному договору за №HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року немає, дата закриття кредиту 15.09.2008 року. За наданою випискою за картковим рахунком НОМЕР_2 за період з 01.09.2011 року по 31.12.2012 рік банком здійснювалось списання відсотків за прострочений овердрафт.

За повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.04.2013 року в порушення умов договору ОСОБА_1 не погашала заборгованість по кредиту (договір № HAD0GK01270081) та відсотки за його користування.

Згідно довідки від 06.03.2021 року рахунок № НОМЕР_1 закрито; остаточно договір буде закрито після погашення заборгованості.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.11.2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним - відмовлено, зустрічні позовні вимоги задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року в розмірі 667193,73 грн.

01 листопада 2007р. між ЗАТ «Акцент-Банк» як замовником та ЗАТ «ПриватБанк» як виконавцем укладено договір № 1.07 про надання послуг (аутсорсинг), згідно з яким виконавець надає у розпорядження замовника своїх співробітників для надання послуг замовнику. За умовами вказаного договору сторони погодилися, що стягнення заборгованості з боржників замовника здійснюється як від його імені, так і від імені виконавця, а все отримане виконавцем, у тому числі й за рішенням суду, підлягає передачі замовнику. Додатковою угодою № 1 від 26 грудня 2007р. до договору № 1.07 надання послуг (аутсорсингу) від 01.11.2007р. визначено, які саме послуги обумовлені договором аутсорсингу. Відповідно до п. 1.4 вказаної додаткової угоди від 26.12.2007р., до числа послуг включено надання виконавцем замовнику послуг щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, а саме, здійснення від свого або від імені замовника дій, спрямованих на погашення заборгованості, яка виникла на підставі кредитних договорів, стороною у яких є замовник, у зв`язку з чим виконавець може представляти інтереси замовника у судах всіх інстанцій з правами, які надані законодавством позивачу, в тому числі з правом подання позову, зміни предмета або підстав позову, включаючи право на укладення мирової угоди, отримання рішень, ухвал, постанов та їх оскарження. Для надання вказаних послуг замовник видає виконавцю довіреність, в якій детально відображає зміст повноважень та юридичних дій.

Також за змістом вказаного п. 1.4 додаткової угоди від 26.12.2007р. замовник надає дозвіл виконавцю на свій розсуд визначати при стягненні заборгованості з боржника замовника як він має здійснювати стягнення: від імені замовника, чи від свого імені, але при цьому у випадку стягнення виконавцем в ході виконання цього договору з боржників замовника заборгованості на свою користь все отримане (як на добровільній підставі, так і за судовим рішенням або у виконавчому провадженні) підлягає передачі замовнику.

Строк дії вказаного договору аутсорсингу за пунктом 4.2 визначено сторонами до 01 листопада 2012р. Додатковою угодою № 2 від 01 листопада 2012р. до договору № 1.07 від 01.11.2007р., в пункт 4.2 внесено зміни та викладено у наступній редакції: «договір набирає чинності з дня його підписання сторонами на строк до 02 листопада 2013р. У випадку, якщо не пізніше 1 місяця до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії другу сторону, він вважається продовженим на тих же умовах на строк, який встановлено при укладенні договору».

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на аргументи апеляційної скарги , та докази наявні у матеріалах справи , колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає , що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, з огляду на таке.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те , що згідно з пунктом 3, 69 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків: резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України. Банк відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат у порядку, визначеному в пункті 62 розділу V цієї Інструкції, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок (далі у цьому пункті - окремий рахунок). Клієнт зобов`язаний під час відкриття окремого рахунку в заяві про відкриття поточного рахунку (додаток 3) у рядку "Додаткова інформація" зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат. Така інформація для діючого поточного рахунку зазначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку.

Проте, як вірно зауважено районним судом, позивачем при зверненні до суду , під час розгляду справи судом першої інстанції не надано відповідних доказів , що свідчили б про те, що рахунок, з якого відповідач здійснив списання є рахунком із спеціальним режимом його використання . Пори посилання апелянта у скарзі на наявність відповідних доказів у матеріалах справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять жодних відомостей , які б вказували на те, що під час відкриття рахунку з якого здійснювались списання відповідачем позивач в заяві про відкриття поточного рахунку у рядку "Додаткова інформація" зазначила, що рахунок відкривається для зарахування соціальної допомоги . Клопотань про витребування інформації , що підтвердила б зауваження позивача , щодо спеціального режиму використання рахунку ( рахунок для отримання соціальних виплат на дитину) до суду не заявлялось.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також , скаржник , як на підставу своїх вимог посилається на те, що умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою кредитного договору , оскільки позивачем не було підписано жодних умов та правил про які зазначає відповідач.

Щодо вказаного , колегія суддів зазначає, що наразі розглядається справа про визнання дій відповідача протиправними та стягнення грошових коштів у зв`язку із протиправністю таких дій. Кредитний договір позивачем не оскаржувався, відповідно вказані зауваження не були предметом розгляду районного суду , у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для розгляду вказаних аргументів.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «АкцентБанк» правонаступником якого є АТ «А-Банк» було укладено договір факторингу №1 відповідно до якого до АТ «А-Банк» перейшли у повному обсязі права вимоги до ОСОБА_1 що випливають із кредитного та іпотечного договорів укладених між позивачем та відповідачем.

Крім того , рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.11.2012 року встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором №HAD0GK01270081 належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 08.04.2009 року остання має заборгованість у розмірі 86676,79 доларів США. Також, рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 року по справі №2011/17542/12 встановлено, що у ОСОБА_1 станом на 16.10.2012 року за договором №HAD0GK01270081 утворилась заборгованість в загальному розмірі 153019 доларів США 12 центів.

У зв`язку із чим, відповідачем в межах умов договору аутсорсингу № 1.07 від 01.11.2007 року здійснювалися списання грошових коштів з рахунку позивача.

Так, згідно умов п.8.2 договору №HAD0GK01270081, який підписано позивачем, визначено , що Позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів розміщених на рахунку, що відповідає платіжній картці, емітованій ПриватБанком. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком у випадку пред`явлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Проте відомостей , щодо погашення заборгованості іншим способом матеріали справи не містять.

Згідно з ч.1,2 статті 1071 ЦК України (в ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин) банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно п. 1.38 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (в ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин), списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Відповідно до п.26.1 ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», платник при укладенні договорів з банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з пунктом 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Отже , згідно умов додаткової угоди(аутсорсинг), від 01.11.2007 №1.07 ЗАТ «ПриватБанк» було наділено правом в інтересах ЗАТ «АкцентБанк» здійснювати списання заборгованості . Так , зважаючи на той факт , що договір факторингу №2 укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» 15.09.2008 року , а додаткова угода від 01.11.2007 № 1.07 укладена між ЗАТ «Акцент-Банк» як замовником та ЗАТ «ПриватБанк» як виконавцем, що наділяла ПАТ КБ «ПриватБанк» повноваженнями здійснювати списання грошових коштів на погашення заборгованості діяла до 02.11.2013 , відповідно ПАТ КБ «ПриватБанк» цілком законно здійснював відповідне списання. Про законність такого списання також свідчить те, що станом на : 05.09.2011, 21.09.2011, 19.10.2011 заборгованість наявна у ОСОБА_1 погашена не була.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із їх безпідставністю є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд -,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов