Номер провадження: 22-ц/813/3123/23
Справа № 501/178/22
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В. Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ), третя особа Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ», про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст клопотання про зупинення провадження.

ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом в якому просив:

- накази Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) від 08.12.2021 за №461/15 та за №453-О від 09.12.2021 в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати визнати незаконним та скасувати;

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на роботі в Чорноморській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) на посаді охоронника 3 розряду загону охорони морського порту служби морської безпеки (підрозділ №2744) з умовами праці, які діяли на день відсторонення;

- стягнути з Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час відсторонення, починаючи з 09.12.2021 по час постановлення рішення суду;

- стягнути з Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати у розмірі визначених платіжними квитанціями;

- рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він працює в Чорноморській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) охоронником 3 розряду загону охорони морського порту служби морської безпеки (підрозділ №2744). 02 грудня 2021 року позивачем на ім`я начальника філії було подано обґрунтовану заяву про відмову від участі в медичних експериментах (щеплення від COVID-19).

08 грудня 2021 року начальником філії було видано наказ №461/15 «щодо відсторонення від роботи працівників» відповідно до якого, працівники, які не мають щеплень від гострої респіраторної хвороби COVID-19, починаючи з 09 грудня 2021 року відсторонюються від роботи без збереження заробітної плати.

09 грудня 2021 року на підставі наказу начальника філії за №453-О позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19.

Вищезазначені накази про відсторонення позивач вважав необґрунтованими і незаконними.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) №453-О від 09 грудня 2021 року в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Чорноморській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) на посаді охоронника 3 розряду загону охорони морського порту служби морської безпеки (підрозділ №2744) з умовами праці, які діяли на день відсторонення. Стягнено з Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення, починаючи з 09 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року в розмірі 29351,16 грн. Стягнено з Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1984,00 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час відсторонення в межах суми платежу за один місяць. В іншій частині вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи, викладених у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та судом першої інстанції зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні заяви.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює в Чорноморській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) охоронником 3 розряду загону охорони морського порту служби морської безпеки (підрозділ №2744), що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці.

19 листопада 2021 року позивач був ознайомлений з наслідками відмови від вакцинації проти COVID-19 та з вимогами розпорядження начальника Адміністрації морського порту Чорноморськ від 17 листопада 2021 року №21/15 «Щодо наслідків відмови від вакцинації проти COVID-19».

02 грудня 2021 року позивачем на ім`я начальника Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було подано обґрунтовану заяву про відмову від участі в медичних експериментах (щеплення від COVID-19).

08 грудня 2021 року начальником філії було видано наказ №461/15 «щодо відсторонення від роботи працівників» відповідно до якого, працівники, які не мають щеплень від гострої респіраторної хвороби COVID-19, починаючи з 09 грудня 2021 року відсторонюються від роботи без збереження заробітної плати.

09 грудня 2021 року на підставі наказу начальника філії за №453-О позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19.

Відповідачем було подано до суду першої інстанції витяг з наказу №61-О від 28 лютого 2022 року, згідно якого дію наказу №453-О від 09 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19, зупинено 28 лютого 2022 року, до завершення в Україні воєнного стану, ОСОБА_1 вважати таким, що приступив до роботи з 01 березня 2022 року.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України),

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).

Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

У ЦК України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі №760/32455/19 (провадження №61-16459сво20) зроблено висновок: «довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. Від імені юридичних осіб має право виступати тільки керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила. Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ). Також встановлено, що у суді першої інстанції інтереси відповідача представляв провідний юрисконсульт юридичного відділу юридичної служби Чорноморської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а не керівник цієї філії на підставі виданої державним підприємством «Адміністрація морських портів України» довіреності, коли можливо було б вважати, що у справі приймало участь державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

Судом встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач Чорноморська філія ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) є відокремленим підрозділом (філією) ДП «Адміністрація морських портів України».

Згідно п. 1.1. Положення «Про Чорноморську філію державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрацію морського порту Чорноморськ), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури №404 від 28 травня 2019 року, Чорноморська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (далі - Філія), створена відповідно до законодавства України та статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - Підприємство), яке входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності.

Таким чином, за матеріалами справи відомості про наявність у Чорноморській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) статусу юридичної особи відсутні.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Отже, з огляду на вищевказане, розглядаючи справу і вирішуючи спір по суті, судом першої інстанції, залишено поза увагою, що позивачем пред`явлено позов до філії підприємства, яке в силу положень статті 95 ЦК України не є юридичною особою, а отже, не наділене цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №676/5955/18-ц (провадження №61-4912св19).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 та ч. 1 ст. 377 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів наголошує на тому, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 43, 49, 255, 367, 368, 374, 377, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ), третя особа Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ», про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст судового рішення складено 18 липня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгоморецький