справа № 631/656/23
провадження № 2/631/388/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі головуючого судді Мащенко С. В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якого діє адвокат Лопатюк Юлія Миколаївна, до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу»,-

в с т а н о в и в:

18 травня 2023 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов позов ОСОБА_1 , від імені та інтересах якого діє адвокат Лопатюк Ю. М., до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу», на обґрунтування якого сторона позивача зазначила, що 02.11.2021 року Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, актовий запис № 02, від якого вони мають неповнолітню дитину - доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя не склалось через несумісність характерів і втрати поваги один до одного. На даний час шлюбні відносини фактично між ними припинені, вони проживають окремо за різними адресами, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів подальше сумісне життя, збереження сім`ї та примирення вважає неможливим, тому просили розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) під актовим записом № 02 (а. с. 2 - 6).

Зважаючи на те, що письмова заява по суті справи безпосередньо та як додаток до неї не містила клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні, суд, беручи до уваги характер спірних правовідносин і предмет доказування у справі, свою ухвалою, постановленою 19.05.2023 року, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін (а. с. 21 - 25).

У визначений частиною 7 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України строк ані позивач, ані відповідач не надали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Крім того, відповідач не скористалася своїм правом щодо пред`явлення зустрічного позову, надання відзиву на позовну заяву, письмових та електронних доказів, висновків експертів і заяв свідків, які підтверджують заперечення проти позову, окрім того, що згідно із заявою, зареєстрованою за вхідним № 3564/23-вх від 07.07.2023 року, долучила до матеріалів справи оригінал свідоцтва про шлюб, виданий повторно 22.02.2022 року (а. с. 29).

За таких обставин, суд згідно із частиною 2 статті 279 і статтею 275 Цивільного процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та без проведення судового засідання за правилами, встановленими цим кодексом, в порядку загального позовного провадження із відповідними особливостями спрощеного позовного провадження, протягом розумного строку, а саме: не раніше тридцяти та не пізніше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, ураховуючи приписи частини 3 статті 124 Цивільного процесуального кодексу України.

Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторона позивача посилалась як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими судом під час розгляду справи, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного та повноважного суду.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відтак, в ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (серії НОМЕР_1 ), виданого 02.11.2021 року Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Мерефа Харківського району Харківської області, та громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Парасковія Нововодолазького району Харківської області, 02.11.2021 року зареєстрували шлюб, про що в цей день складено відповідний актовий запис № 61. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « ОСОБА_2 », дружини - « ОСОБА_2 » (а. с. 9).

З копії свідоцтва про шлюб (серії НОМЕР_2 ), повторно виданого 02.11.2021 року Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вбачається, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Мерефа Харківського району Харківської області, та громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Парасковія Нововодолазького району Харківської області, 02.11.2021 року зареєстрували шлюб, про що в цей день складено відповідний актовий запис № 61. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « ОСОБА_2 », дружини - « ОСОБА_2 » (а. с. 29).

Згідно із свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_3 ), повторно виданого 15.11.2022 року Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 14.02.2022 року Старовірівською сільською радою Красноградського району Харківської області складено відповідний актовий запис № 02, та її батьками зазначені громадяни України: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 10).

Відтак, з наведеного убачається, що між позивачем та відповідачем укладався шлюб 02.11.2021 року, проте складено актовий запис № 61, й жодного доказу щодо того, що шлюб зареєстровано між сторонами у справі із складенням актового запису № 02, який, доречи, й просить розірвати сторона позивача, ними не надано. Окрім того, незрозуміло, з яких підстав у актовому запису № 61 від 02.11.2021 року містяться різні прізвища відповідача: в одному « ОСОБА_2 », а у повторно виданому - « ОСОБА_2 ».

Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Загальної Декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10.12.1948 року й ратифікованої Україною в 1973 році, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями) та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями).

Так, статтею 16 Загальної Декларації Прав Людини визначено, що чоловіки i жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися i засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній i повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним i основним осередком суспільства i має право на захист з боку суспільства та держави.

Таке положення міжнародно-правової норми права повністю відповідає змісту статті 51 Конституції України, якою регламентовано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічна за своїм змістом стаття 24 Сімейного кодексу України також передбачає, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Отже, засади шлюбу, особисті немайнові права і обов`язки подружжя, підстави їх виникнення та зміст визначаються Сімейним кодексом України, метою якого, зокрема, є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.

Таким чином, можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення кожного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя. Оскільки укладення шлюбу здійснюється вільно і добровільно, то ніхто не може бути змушений до збереження подружніх стосунків, якщо їх основи втрачені.

Чинним сімейним законодавством України оголошено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду в день набрання ним чинності (частина 2 статті 104, частина 3 статті 105, частина 1 статті 110 та частина 2 статті 114 Сімейного кодексу України).

Тому, відповідно до приписів частини 2 статті 112 зазначеного вище кодексу, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Натомість у судовому засіданні достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем зазначений стороною позивача шлюб (актовий запис № 02) не укладався.

Фактично 02.11.2021 року Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зареєстровано шлюб між громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем міста Мерефа Харківського району Харківської області, та громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою села Парасковія Нововодолазького району Харківської області, про що в цей день складено відповідний актовий запис № 61 (а. с. 9, 29).

Частиною 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Крім того, визначення предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні за своїм правовим навантаженням висновки зроблені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, що прийняті 30.01.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 761/30025/16-ц (провадження № 61-43404св18) та 19.08.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 639/6295/16-ц (провадження № 61-36683св18).

Положеннями частини 3 і 4 статті 49 Цивільного кодексу України унормовано, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах цієї справи відсутні докази того, що сторона позивача у процесуальний спосіб довела факт їх перебування у зареєстрованому шлюбі, зазначеним у позовній заяві під актовим записом № 02, що свідчить про відсутність правових підстав стверджувати, що цей шлюб існує, оскільки юридично та фактично шлюб було укладено під актовим записом № 61.

Крім того, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, сторона позивача клопотань про зміну підстав та/або предмету позову не заявляла, хоча є обізнаною у своїх процесуальних правах та обов`язках з огляду на те, що її представником є фахівець у галузі права - адвокат із свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю

Приходячи до такого, суд зауважує, що статтею 129 Основного Закону нашої Держави визначені основні засади судочинства, однією з яких, з огляду на зміст пункту 3 частини 2 вказаної норми права, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

З огляду на зміст частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відтак, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, прямо передбачених законом.

Відповідно до частини 4 статті 263 цивільного процесуального кодифікованого акта України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ухвалюючи рішення, суд також ураховує й правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Великої палати Верховного суду, прийняту 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18), де суд зробив висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

З огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і безпосередньо досліджені судом докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про необґрунтованість вимог сторони позивача та неможливість задоволення їх позову шляхом розірвання шлюбу, укладеного між сторонами під актовим записом № 02, внаслідок недоведеності.

На підставі викладеного, керуючись статтею 16 Загальної Декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10.12.1948 року й ратифікованої Україною в 1973 році; частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; статтями 9, 51, 125 і 129 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтями 1, 24, 104, 105, 110 - 115, 141, 161 Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями); статтями 15 і 49 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями); Рішенням Європейського суду з прав людини, ухваленого 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Законом України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями); пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями); абзацом 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-IX від 15.12.2020 року; Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; постановою Великої палати Верховного суду, прийнятою 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18); постановами Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, прийнятими 30.01.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 761/30025/16-ц (провадження № 61-43404св18) та 19.08.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 639/6295/16-ц (провадження № 61-36683св18), а також статтями 1 - 5, 9 - 14, 17 - 19, 23, 49, 76 - 81, 89, 133, 144, 206, 214, пунктом 2 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259, 263 - 265, 267, частинами 4, 5, 7 статті 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтею 279, частиною 1 статті 352, статтями 354 і 355 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями), -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені та інтересах якого діє адвокат Лопатюк Юлія Миколаївна, до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу» відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано, а у разі подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування ( АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_4 ), паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм (№ НОМЕР_5 );

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання чи перебування ( АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_6 ), паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм (№ НОМЕР_7 ).

Рішення ухвалено шляхом прийняття, складено за допомогою комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко