ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Обідіної О.І.

за участю секретаря Галушко А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Туруті Захара Олеговича на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2023 року, у складі судді Блажко І.О., повний текст ухвали складено 16 лютого 2023 року, по справі за заявою представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Туруті Захара Олеговича про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат,

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У червні 2021 до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ПрАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на оплату послуг теплопостачання.

30.06.2021 ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова прийнято до розгляду позовну заяву ПрАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на оплату послуг теплопостачання та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у приміщенні Московського районного суду м. Харкова на 03.08.2021 об 11.00 годині (т. а.с.51, 52).

03.08.2021 до Московського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Туруті З.О., в якому він просить у задоволенні позовної заяви ПрАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на оплату послуг теплопостачання відмовити в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат (т.1 а.с.62-69).

29.09.2021 до Московського районного суду м. Харкова надійшла відповідь на відзив від представника позивача ПрАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» за ордером адвоката Пелецького В.О., в якій він просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.1 а.с.146-151).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, справи підсудні Московському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Октябрським районним судом м. Полтави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2022 ця справа з Московського районного суду м. Харкова розподілена Октябрському районному суду м. Полтави (т.1 а.с.189, 190).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.01.2023 позовну заяву приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», в інтересах яких діє адвокат Пелецький Владислав Олегович, до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турутя Захар Олегович, про відшкодування витрат на оплату послуг теплопостачання залишено без розгляду.

Повернуто приватному акціонерному товариству «Куряжський домобудівельний комплекс» з державного бюджету 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень судового збору, сплаченого ним при подачі позовної заяви згідно квитанції №480 від 27 травня 2021 року.

30.01.2023 адвокат Турутя З.О., який представляє відповідачку ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, яка ухвалою суду від 01.02.2023 повернута без розгляду на підставі ст. 183 ЦПК України, оскільки не відповідає вимогам закону (а.с. 25-29, 31).

03.02.2023 адвокат Турутя З.О. знову звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просить суд поновити строк на надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн. (а.с. 37).

У письмових запереченнях проти заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача просить відмовити в ухваленні додаткового рішення (а.с. 50-55).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2022 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 за ордером адвоката Туруті Захара Олеговича про поновлення строків на подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

В ухваленні додаткового рішення у цивільній справі №643/11610/2021 за позовом приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», в інтересах яких діє адвокат Пелецький Владислав Олегович до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турутя Захар Олегович, про відшкодування витрат на оплату послуг теплопостачання відмовлено.

З цією ухвалою не погодилася відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Турутя Захар Олегович подав на вказану ухвалу апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове додаткове рішення, яким поновити ОСОБА_1 строк на подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, стягнути з приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у поновленні строку на подачу заяви та стягнення витрат на правничу допомогу, розмір та обсяг якої у сумі 35000 грн. доведено належними доказами, та право на яку відповідач має відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

У судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з`явився представник відповідачки адвокат Турутя З.О., представник позивача ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином на електронну адресу відповідно до ст. 128 ч. 6, ч.8 п.2 ЦПК України.

Отже неявка сучасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, що відповідає приписам ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий суд встановив, що 23.01.2023 на електронну пошту позивача та представника відповідача адвоката Туруті З.О. направлено ухвалу суду від 17.01.2023, якою залишено без розгляду позовну заяву ПрАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» (т.2 а.с.23, 24).

Оскільки вказана ухвала отримана представником відповідача на електронну пошту 23.01.2023, а заява про ухвалення додаткового рішення подана 30.01.2023, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що адвокат Турутя З.О. пропустив строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, для подачі доказів понесення витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти дня після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

Згідно ст. 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.5,6,11 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Матеріалами справи підтверджено, що копія ухвали суду першої інстанції від 17.01.2023 надіслана на електронну адресу адвоката Туруті З.О. 23.01.2023 16:51:32 та доставлена до його електронної скриньки о 17:21:02.

Відомості про надіслання копії ухвали суду від 17.01.2023 в паперовій формі та її вручення стороні відповідача матеріали справи не містять.

30.01.2023 від адвоката Туруті З.О. до місцевого суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу разом з доказами понесених витрат, та з огляду на положення ст. 124 ЦПК України, враховуючи, що останній день строку на подачу цих доказів припав на вихідний (неробочий) день (суботу) 28.01.2023, останнім днем строку на подачу доказів про надання правничої допомоги є перший після нього робочий день (понеділок) 30.01.2023.

Отже заява про ухвалення додаткового рішення разом з доказами про надання правничої допомоги були подані стороною відповідача з дотриманням строку, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України.

Проте ухвалою суду від 01.02.2023 подана стороною відповідача заява про ухвалення додаткового рішення була повернута без розгляду у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 183 ЦПК України.

Після чого адвокат Турутя З.О. знову подав заяву про ухвалення додаткового рішення з дотриманням вимог ст. 183 ЦПК України, просив поновити строк на подання доказів та ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Разом з тим суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального закону, який проаналізовано вище, безпідставно відмовив адвокату Туруті З.О. у поновленні строку на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу у зв`язку з пропуском строку та, відповідно, в ухваленні додаткового рішення.

Сторона позивача в суді першої інстанції заперечувала проти ухвалення додаткового рішення, вказавши на те, що відповідач не навів жодних необґрунтованих дій позивача при розгляді цієї справи та послався на неспівмірність витрат.

Колегія суддів, у зв`язку з наведеним, зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі залишення позову без розгляду передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадку, встановленому частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (частина шоста статті 142 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Водночас ЦПК України не містить правових норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які доводять зловживання процесуальними правами.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 712/15541/18.

Також у вказаній постанові наведено, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.12.2022 року у справі № 910/12184/20, зазначив таке:

- обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною четвертою статті 202, пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності;

- право позивача як особи, що подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з цим наявні підстави для вирішення питання щодо покладення відповідних судових витрат на позивача;

- неявка повноважного представника позивача, належно повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки можуть кваліфікуватися як необґрунтовані дії у розумінні частини п`ятої статті 130 ГПК України. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій.

Крім цього Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

У постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18) Верховний Суд зазначив, що залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами. Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Як вказувалося вище, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.01.2023 позовну заяву приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», в інтересах яких діє адвокат Пелецький Владислав Олегович, до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турутя Захар Олегович, про відшкодування витрат на оплату послуг теплопостачання залишено без розгляду з підстав неявки позивача до суду 08.09.2022, 12.10.2022, 30.11.2022, 17.01.2023, який належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи.

Вказана ухвала не оскаржувалася в апеляційному порядку позивачем, отже він погодився з підставами залишення позову без розгляду.

Матеріали справи не містять клопотань позивача про розгляд справи у його відсутність. При цьому ним не доведено неможливості вчинення відповідних процесуальних дій.

Отже позивач, звернувшись до суду з позовом, створив відповідачу умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу, коштів, подання відзиву, заяв про долучення доказів, участь у розгляді справи в режимі відеоконференції та розгляд справи без участі відповідача. Подальше залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача, враховуючи перебування справи на розгляді суду більше ніж півтора року, свідчить, що позивач вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача у передбачуваних законом випадках та у разі настання певних умов.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач має права на компенсацію йому витрат на правничу допомогу у зв`язку із залишенням позову без розгляду внаслідок повторної неявки позивача згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 р. при розгляді справи № 925/1137/19.

Дослідивши надані до заяви докази, апеляційний суд приходить до висновку, що стороною відповідача підтверджено факт надання правничої допомоги адвокатом Турутею З.О. відповідачці ОСОБА_1 при розгляді цієї справи, зокрема, в суді першої інстанції, яка надавалася на підставі ордеру серії ВІ №1051940 та договору про надання правничої допомоги від 16.07.2021 р., яким сторони погодили усі істотні умови щодо надання правничої допомоги. Стороною відповідача також надано акт прийняття-передачі наданих послуг від 28.01.2023, в якому відображено перелік послуг, наданих адвокатом Турутею З.О. відповідачці ОСОБА_1 , та її вартість на загальну суму 35000,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера від 28.01.2023 про прийняття від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги та акту прийняття-передачі наданих послуг вказаної суми (а.с. 25-29, 33-37 том 2).

Поряд із цим апеляційний суд зауважує, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений стороною відповідача у сумі 35000,00 грн., є неспівмірний із складністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та враховуючи критерії розумності та справедливості, зважаючи на те, що позов ПрАТ «Куряжський домобудівельний комбінат» залишено без розгляду у зв`язку з неявкою позивача, приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., що відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Туруті Захара Олеговича задовольнити частково.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2023 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Заяву представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Туруті Захара Олеговича задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн (три тисячі гривень).

У задоволенні іншої частини вимог представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Туруті Захара Олеговича відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.07.2023.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

О.І.Обідіна