Дата документу 18.07.2023 Справа № 2-1774/09
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-1774/09 Головуючий у суді першої інстанції: Герасименко С.Г.
Провадження № 22-ц/807/1501/23
У Х В А Л А

18 липня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду:

головуючого Полякова О.З.,

суддів Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2009 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, 06 жовтня 2021 року (а.с. 58) ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2009 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 , ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для нового розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки було встановлено, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. Роз`яснено ОСОБА_1 право подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2009 рокуіз зазначенням поважних підстав для його поновлення, відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України та надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії ухвали для надання суду такої заяви. Крім того, скаржникові роз`яснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк будуть застосовані наслідки передбачені ст. 358 ЦПК України.

13 липня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2009 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що під час ухвалення судом оскаржуваного рішення ОСОБА_1 представляв свої інтереси самостійно, не користуючись професійною правовою допомогою адвоката, та неповністю зрозумів зміст проголошеного рішення. Скаржник стверджує, що не усвідомлював негативних наслідків для себе і вважав, що його право власності на майно залишиться за ним. Про те, що позивач використала оскаржуване судове рішення для переоформлення права власності на будинок, за його словами, ОСОБА_1 дізнався тільки 27 лютого 2021 року після нападу на нього колишньої дружини з повідомленням про відсутність у нього права власності на дім.

Крім того ОСОБА_1 зазначав, що намагався ретельно дотримуватися карантинних обмежень, рекомендованих у зв`язку із введенням загальнодержавного карантину з метою запобігання виникненню та поширенню гострої респіраторної хвороби covid-19 і тільки 28 липня 2021 року звернувся за професійною допомогою до адвоката, через якого у вересні 2021 року подав до Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву про перегляд заочного рішення. Після роз`яснення місцевого суду 17 вересня 2021 року про те, що оскаржуване рішення не є заочним, 10 жовтня 2021 року він вирішив звернутися до апеляційного суду.

На думку апеляційного суду, причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду, зазначені скаржником у заявах від 06 жовтня 2021 року та 13 липня 2023 року не можна визнати поважними з таких підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до підпункту 13 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Установлено, що рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя в цій справі ухвалено 05 березня 2009 року.

На час ухвалення цього рішення діяли строки апеляційного оскарження, встановлені статтею 294 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 02 серпня 2010 року).

За змістом частин першої та третьої цієї статті заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення було проголошено 05 березня 2009 року, а з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 06 жовтня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, в редакції ЦПК України станом на подання апеляційної скарги, ч. 2 ст. 358 Кодексу передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Встановлено, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваного рішення, про що свідчить журнал судового засідання від 05 березня 2009 року (а.с. 18). Отже, посилання ОСОБА_1 на його необізнаність про зміст цього судового рішення у заявах про поновлення строку є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що вказані твердження скаржника спростовуються матеріалами справи. Згідно з технічним записом судового засідання від 05 березня 2009 року у цій справі, в судовому засіданні відповідач не заперечував проти позовних вимог ОСОБА_2 , повністю з ними погодився, розумів, що наслідком їх задоволення буде переоформлення на колишню дружину всього спірного майна, та визнав у повному обсязі (05:51 хв., 06:00 хв., 06:15 хв. - 06:43 хв., 07:43 хв., 08:06 хв., 10:18 хв.), крім того із запису вбачається, що суд першої інстанції роз`яснив ОСОБА_1 порядок оскарження проголошеного судового рішення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, тобто принцип «неприпустимості суперечливої поведінки».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти підстави для поновлення строків для оскарження, які мають виправдовувати втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що, на думку скаржника, оскаржуване рішення для нього було ухвалено в заочному порядку, не є підставою поважності пропуску строку, оскільки вказана обставина не є об`єктивно непереборною обставиною, яка не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язана з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії.

Наведені посилання не можуть бути підставою для безпідставного поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження та порушення принципу правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення суду. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що матеріали справи містять інформацію, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 вчиняв правочини, підставою набуття права власності ОСОБА_2 зазначено оскаржуване рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2009 року у справі № 2-1774/09.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Європейський суд з прав людини вказав (далі - ЄСПЛ), що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми мають на меті забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони мають право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною.

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до п.п. 6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Апеляційний суд констатує, що скаржник не надав логічного пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали вчасно звернутися з апеляційною скаргою, скориставшись своїми процесуальними правами.

Указана процесуальна поведінка не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

Враховуючи все вищевикладене, оскільки скаржник не надав логічного пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали вчасно звернутися з апеляційною скаргою відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати причини, наведені ОСОБА_1 для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Апеляційну скаргу та матеріали, які додані до неї разом з копією ухвали направити особам, які подали апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: