Справа № 214/6714/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 липня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який 25.03.2019 року уточнив та згідно уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь майнову шкоду у розмірі 144623 грн. 54 коп. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. 00 коп., стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 54265 грн. 70 коп., а також покласти на відповідачів судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп., витрати пов`язані з проведенням судового автотоварознавчого дослідження у розмірі 2300 грн. 00 коп., витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000 грн. 00 коп. та витрати, пов`язані з розбиранням транспортного засобу для проведення судово-товарознавчого дослідження у сумі 576 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказано наступне. Так, 09.09.2017 року, біля буд. 11 по вул. Каховська у м. Кривому Розі, відбулась ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mazda 6», р/н НОМЕР_2 , під керуванням позивача. 21.12.2017 року постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області справу відносно позивача було закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області від 06.06.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ознаками ст. 124 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили. З моменту ДТП ОСОБА_2 не відшкодував завдану ним майнову та моральну шкоду. Згідно висновку судового експерта по визначенню матеріального збитку від 14.01.2019 року, сума матеріальної шкоди, спричинена з технічної точки зору позивачу, як власнику автомобіля «Mazda 6», внаслідок його пошкодження у ДТП складає 123404 грн. 56 коп., сума відновлювального ремонту складає 244623 грн. 54 коп., ринкова вартість автомобіля складає 377535 грн. 26 коп. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Страховою компанією на користь позивача було сплачено грошове відшкодування за полісом страхування №АК-1960885 у розмірі 45734 грн. 30 коп. При цьому ліміт відповідальності за полісом складає 100000 грн. 00 коп. Таким чином. позивач вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» має сплатити йому 54265 грн. 70 коп., з розрахунку 100000 грн. 00 коп. (ліміт відповідальності) 45734 грн. 30 коп. (сума відшкодування, сплачена страховою компанією) = 54265 грн. 70 коп. Відповідач ОСОБА_2 має сплатити на користь позивача суму збитків у розмірі 144623 грн. 54 коп., з розрахунку 244623 грн. 54 коп. (вартість відновлювального ремонту) 100000 грн. 00 коп. (ліміт відповідальності за страховим полісом) = 144623 грн. 54 коп.

Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано також моральної шкоди, яка полягає у дискомфорті, схвильованості та безпорадності, у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, моральними переживаннями через пошкодження майна. До теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 не вибачився, завдану майнову шкоду не відшкодував, позивач позбавлений права користуватись належним йому майном. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 20000 грн. 00 коп.

Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась.

При цьому, представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» надала до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначила про незгоду із позовними вимогами та заперечувала проти них у повному обсязі виходячи з наступного. Так, 10.12.2016 року між страховою компанією та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1960885, забезпечений транспортний засіб «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_1 , відповідно до умов полісу розмір франшизи 1000 грн. 00 коп. 09.09.2017 року відбулась ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_1 , та автомобіля «Mazda 6», р/н НОМЕР_2 . 01.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про ДТП. 31.01.2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено представника для оцінки шкоди, завданої власнику автомобіля «Mazda 6». Протокол огляду, в якому було зафіксовано вичерпний перелік пошкоджень, пов`язаних із ДТП, яка відбулась 09.09.2017 року був підписаний позивачем без жодних зауважень та поправок, що свідчить про те, що між страховою компанією та позивачем було погоджено повний перелік всіх зафіксованих пошкоджень. ТДВ СК «Альфа-Гарант» також було повторно направлено представника для огляду прихованих пошкоджень транспортного засобу, за результатами якого також було складено протокол, згідно якого позивач підтвердив свою згоду із переліком пошкоджень. На основі вказаного протоколу огляду, на замовлення страхової компанії було виконано Розрахунок №08-D/39/4 від 20.03.2018 року, відповідно до якого встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda 6», з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить: 56081 грн. 16 коп. (з урахуванням ПДВ) та 46734 грн. 30 коп. (без урахування ПДВ). 14.01.2018 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування із зазначенням відомостей про особисті банківські реквізити для виплати страхового відшкодування. Оскільки виплата страхового відшкодування здійснювалась безпосередньо на особистий рахунок потерпілої особи, а позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує факт оплати проведеного ремонту, то розмір відшкодування було зменшено на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Крім того, договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1960885 передбачено франшизу у розмірі 1000 грн. 00 коп. 18.09.2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт разом із розрахунком страхового відшкодування до нього та на підставі вказаних документів було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 45734 грн. 30 коп. Таким чином ТДВ СК «Альфа-Гарант» було належним чином та у повному обсязі виконано зобов`язання покладені на нього як на страховика. Також представник відповідача не погоджується із сумами, заявленими позивачем у якості відшкодування судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник до суду не з`явились, представник відповідача надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував. Також, представником відповідача було надано до суду відзив на попередню редакцію позову, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Правом подання відзиву на уточнену позовну заяву відповідач та його представник не скористались.

Допитаний у судовому засіданні судовий експерт Чивчиш О.П. суду пояснив, що під час огляду транспортного засобу він був не відремонтований, крім того експерт підтримав свій висновок та висловив незгоду із розрахунками, проведеними страховою компанією.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивачеві належить транспортний засіб «Mazda 6», р/н НОМЕР_2 (Т.1 а.с.8).

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.12.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (Т.1 а.с.10).

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.06.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП (Т.1 а.с.11).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 року постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.06.2018 року скасовано, ухвалено нову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП (Т.1 а.с.13-15).

Згідно полісу АК №1960885, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Строк дії полісу з 11.12.2016 року по 10.12.2017 року (Т.1 а.с.45).

14.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування (Т.1 а.с.57).

31.01.2018 року представником страхової компанії в присутності ОСОБА_1 було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Mazda 6», яким було встановлено перелік пошкоджень, отриманих автомобілем у результаті ДТП та які було зафіксовано у складеномуАкті огляду транспортного засобу, який підписано позивачем без зауважень (Т.1 а.с.171-178). Також 12.02.2018 року було проведено додатковий огляд даного транспортного засобу, за результатами якого також було складено Акт, який також був підписаний позивачем без зауважень (Т.1 а.с.169-170).

Згідно Розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу «Mazda 6», р/н НОМЕР_2 , наданого представником страхової компанії, вартість (розмір) матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу складає 56081 грн. 16 коп. з урахуванням ПДВ та 46734 грн. 30 коп. без урахування ПДВ (Т.1 а.с.153-168).

Страховою компанією на картковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано страхове відшкодування у розмірі 45734 грн. 30 коп. (Т.1 а.с.58).

Позивачем на адресу відповідача ОСОБА_2 надсилалось повідомлення про проведення 07.02.2018 року огляду пошкодженого автомобіля «Mazda 6» (Т.1 а.с.19,20).

Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №38/18 від 24.02.2018 року, проведеного судовим експертом автотоварознавцем Рейнюком О.В. за заявою ОСОБА_1 , сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля «Mazda 6», р/н НОМЕР_2 , складає 106441 грн. 70 коп. За проведення даного дослідження позивачем було сплачено 2300 грн. 00 коп. (Т.1 а.с.21-55,56).

Позивачем також було сплачено 576 грн. 00 коп. за послуги з технічного обслуговування і ремонту транспортного засобу «Mazda 6», р/н НОМЕР_2 , згідно умов укладеного ним 08.02.2018 року з ТОВ «Едельвейс-4» Договору №ВАZ08.02.18.035 (Т.1 а.с.16,17-18).

Згідно висновку експерта №05/19 від 14.01.2019 року, наданого судовим експертом Рейнюком О.В. за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Голуба С.О., матеріальна шкода, яка завдана власнику автомобіля «Mazda 6», р/н НОМЕР_2 , в результаті ДТП, яка мала місце 09.09.2017 року, станом на момент проведення експертизи складає 123404 грн. 56 коп., сума відновлювального ремонту даного автомобіля на момент проведення експертизи складає 244623 грн. 54 коп. За проведення судової автотоварознавчої експертизи позивачем було сплачено 3000 грн. 00 коп. (Т.1 а.с.109,110-145).

Відповідно до Висновку експерта №Д33/10/19 по результатам проведення судової автотоварознавчої експертизи від 28.10.2019 року, наданого судовим експертом-автотоварознавцем Чивчишом О.П. на виконання ухвали суду від 05.08.2019 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи, сума матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «Mazda 6», р/н НОМЕР_2 , станом на дату пошкодження 09.09.2017 року становить 85445 грн. 40 коп., вартість відновлювального ремонту даного автомобіля станом на дату проведення експертизи 07.10.2019 року становить 199439 грн. 56 коп. (Т.1 а.с.210-249).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В даному випадку спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року та Цивільним кодексом України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18).

Так, згідно наявного в матеріалах справи Полісу №АК/1960885 на момент ДТП 09.09.2017 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Строк дії поліса з 11.12.2016 року по 10.12.2017 року включно. Вказаним полісом передбачені страхові суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю/здоров`ю 200000 грн. 00 коп.; за шкоду заподіяну майну 100000 грн. 00 коп., а також франшиза у розмірі 1000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 9.1 .ua/l_doc2.nsf/link1/an_1038/ed_2015_11_10/pravo1/T041961.html?pravo=1#1038" title="Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; нормативно-правовий акт № 1961-IV від 01.07.2004">ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Ухвалою суду від 05.08.2019 року було призначено проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи, за результатами виконання якої судовим експертом було надано Висновок експерта №Д33/10/19. Так, проведеною експертизою було встановлено, що сума матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «Mazda 6», р/н НОМЕР_2 , станом на дату пошкодження 09.09.2017 року становить 85445 грн. 40 коп., а вартість відновлювального ремонту даного автомобіля станом на дату проведення експертизи 07.10.2019 року становить 199439 грн. 56 коп.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18), зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення завданої позивачеві майнової шкоди. Разом з тим, суд бере до уваги та вважає за доцільне виходити із сум, визначених Висновком експерта №Д33/10/19 від 28.10.2019 року, оскільки така експертиза була проведена за ухвалою суду із постановленням на її вирішення питань, заявлених представниками як позивача так і відповідача ОСОБА_2 . Суд також не бере до уваги посилання представника позивача щодо недопустимості даного доказу через відсутність підпису експерта у графі щодо попередження його про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, оскільки судовий експерт Чивчиш О.П. був допитаний під присягою у судовому засіданні, наданий ним висновок підтвердив та підтримав.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути зі страхової компанії на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 39711 грн. 10 коп. (85445 грн. 40 коп. (сума матеріального збитку) - 45734 грн. 30 коп. (виплачена сума страхового відшкодування)) та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача майнову шкоду у розмірі 113994 грн. 16 коп. (199439 грн. 56 коп. (вартість відновлювального ремонту) 85445 грн. 40 коп. (сума страхового відшкодування)).

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пункти 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що в свою чергу також кореспондується із роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.

Так, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 року встановлено винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що вина відповідача ОСОБА_2 у скоєному ДТП під час якого було пошкоджено автомобіль належний позивачеві, повністю підтверджується належними доказами.

Суд погоджується із доводами позивача, що внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, який має істотну цінність як засіб пересування, він зазнав моральних страждань, був позбавлений можливості використовувати своє авто за призначенням, що спричинило пригніченість та душевні страждання, необхідність вимушено та в інший спосіб впорядковувати життя.

Отже, враховуючи вказані обставини та ступінь пошкодження транспортного засобу, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреби позивача і не призводить до його збагачення, при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу сатисфакцію.

Отже, враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: з ТДВ СК «Альфа-Гарант» у розмірі 515 грн. 77 коп. та з ОСОБА_2 у розмірі 555 грн. 53 коп.

Також, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів витрат на проведення судового автотоварознавчого дослідження у розмірі 2300 грн. 00 коп., стягнувши їх пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: з ТДВ СК «Альфа-Гарант» у розмірі 841 грн. 56 коп. та з ОСОБА_2 у розмірі 906 грн. 44 коп.

Вимогу про стягнення з відповідачів витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000 грн. 00 коп. суд залишає без задоволення, оскільки така експертиза проводилась під час розгляду справи у суді за заявою позивача та останнім не надано доказів на обґрунтування необхідності у проведенні такої експертизи.

Крім того, вимога про стягнення з відповідачів витрат із розбирання транспортного засобу для проведення судово-товарозначного дослідження у розмірі 576 грн. 00 коп. також задоволенню не підлягає, оскільки згідно розділу «Дослідження п.1.1» Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №38/18 від 24.07.2018 року, огляд автомобіля проведено 07.02.2018 року, проте Договір №ВАZ08.02.18.035 між позивачем та ТОВ «Едельвейс-4» (та відповідно до його умов Акт прийому-передачі) укладено 08.02.2018 року, предметом даного договору є технічне обслуговування та ремонт дорожнього транспортного засобу замовника, в порядку і згідно умов цього Договору (п.1.1). Отже необхідність понесення таких витрат викликає у суду сумніви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 113994 грн. 16 коп.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп.; судовий збір у розмірі 555 грн. 53 коп.; витрати на проведення судового автотоварознавчого дослідження у розмірі 906 грн. 44 коп.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (ідентифікаційний код юридичної особи 32382598, адреса місцезнаходження: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 39711 грн. 10 коп.; судовий збір у розмірі 515 грн. 77 коп.; витрати на проведення судового автотоварознавчого дослідження у розмірі 841 грн. 56 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.