ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5816/23 Справа № 205/1567/22 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 205/1567/22

Номер провадження 22-ц/803/5816/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року головуючого судді Приходченко О. С. по цивільній справі про усунення перешкод в користуванні, вселення та виселення,-

В С ТА Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та виселення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2021 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Колишній власник відповідач ОСОБА_2 , знята з реєстрації у зазначеному житловому приміщенні, проте, фактично продовжує в ньому проживати, чинить перешкоди позивачу у користуванні належною їй власністю, за спожиті комунальні послуги не сплачує, чим створює негативні наслідки для позивача, як законного власника.

Просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 у належну їй квартиру, та виселити ОСОБА_2 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишені без задоволення,рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року залишено без змін .

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається,що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення власника і виселення.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення власника і виселення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням 09 травня 2023 року ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , як особа яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка з матеріалами справи надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2023 року апеляційна скарга залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків. На виконання вказаної ухвали надано документ, що підтверджує доплату судового збору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено та поновлено ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні, вселення та виселення.

Надіслано учасникам справи разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження копію апеляційної скарги та додані до неї матеріали,із роз`ясненням права надання відзиву на апеляційну скаргу, який за своїм змістом має відповідати вимогам, встановленим ч. 2 ст. 360 ЦПК України та відповідно до ч. 3 ст. 359 ЦПК України надати заперечення щодо заявленого клопотання, в строк до 16 червня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2023 року, в порядку ст.ст.365,366 ЦПК України, клопотання ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 задоволено ,залучено до участі у цивільній справі № 205/1567/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні, вселення та виселення, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради (адреса: 49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, б. 77),справу призначено до розгляду .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , просить скасувати рішення суду від 15 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що в спірній квартирі проживає вона та її діти, зокрема, малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, розгляд справи відбувся без залучення їх до участі у розгляді справи. Зазначено, що дана справа вже перебувала на розгляді Дніпровського апеляційного суду та постановою від 17 січня 2023 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначено, що судом задоволено позовну вимогу про вселення позивача у спірну квартиру, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу чинився опір у користуванні квартирою. Позивач до звернення до суду з відповідним позовом не зверталася до мешканців квартири з метою її вселення, їй не було вчинено жодних перешкод у вселенні, жодних доказів існування таких перешкод суду не надано. Сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення та примусового вселення. Зазначено, що примусове вселення позивача порушує права малолітньої дитини скаржника, що є неприпустимим, тому в позові повинно бути відмовлено повністю. До апеляційної скарги ОСОБА_3 надано копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 14 листопада 2017 року,виданої заступником голови правління ОСББ «Галицького 47», для пред`явлення в Дніпрогаз, ОСОБА_2 ,адреса АДРЕСА_2 про те,що до складу сімї/зареєстрованих з 20.08.2013 р. входять : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уповноважений власник, дата реєстрації 05.08.2004 року ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,донька,дата реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,онук, дата реєстрації 26.05.2009 року ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,онук,дата реєстрації 28.12.2000 року ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,зять,дата реєстрації 20.08.2013 року;усього 5 осіб (т.1.а.с.176).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коломоєць С.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, зокрема зазначаючи, що на обґрунтування апеляційної скарги скаржником надано довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , заступником голови ОСББ «Галицького 47» 14 листопада 2017 року. Тобто, звертаючись зі скаргою до апеляційного суду в травні 2023 року до апеляційного суду, скаржник посилається на письмовий доказ датований 14 листопада 2017 року, тобто давністю в шість років.

Зауважено, що з дати реєстрації позивача з 02 грудня 2021 року за вказаною адресою, склад сім`ї не змінювався, що підтверджується довідкою № 3458 від 07 червня 2023 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Дніпровської міської ради, на підставі заяви ОСОБА_1 , про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що до складу сім`ї/зареєстрованих осіб входить: ОСОБА_1 , уповноважений власник, зареєстровано 02 грудня 2021 року, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_8 , усього одна особа. Тобто, за вказаною адресою з 17 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зареєстровані.

Доводи скаржника щодо ненадання доказів створення перешкод в користуванні належною ОСОБА_1 квартирою, спростовуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи, а саме, заявою про звернення до правоохоронних органів від 11 листопада 2021 року.

Щодо порушення прав неповнолітньої дитини ОСОБА_4 зазначено, що дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття такого права її батьками.

Судом апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного рішення досліджувався доказ, який міститься в матеріалах справи, а саме, що у скаржника ОСОБА_3 наявна квартира АДРЕСА_3 , що вказує на те, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 , повинна бути зареєстрована та проживати разом з батьками за вказаною адресою, чим спростовується порушення прав дитини.

Вважають, що ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу без належних та обґрунтованих підстав, з метою створення штучних перешкод для виконання оскаржуваного рішення, яке набрало законної сили, що є зловживанням процесуальними правами.

Інші учасники судового розгляду правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися ,що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 , представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Іванчик П.В. ,представник управління служби у справах дітей органу опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради Блинова О.С. підтримали доводи апеляційної скарги. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коломоєць С.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві.

Представник адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради Блинова О.С. в подальшому у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 не з`явилися,належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи (т.2. а.с. 21,23,25,26,28,44). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору іпотеки № 0/1 від 23 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 4325, ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 23 квітня 2007 року передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 20-22).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамовою В.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 359, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (т.1. а.с. 10-11), право власності на яку у встановленому порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1.а.с. 12).

Згідно з довідкою Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 13371 від 09 грудня 2021 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 27 травня 2022 року, яка надійшла до суду 06 червня 2022 року, відповідач ОСОБА_2 17 вересня 2021 року знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ( т.1.а.с.18) .

Позивач ОСОБА_1 ,як власник житла, з питань усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 зверталась до Дніпровського районного управління поліції та розгляд матеріалів закінчено з огляду на те, що в ході перевірки було встановлено, що цивільно-правовий спір слід вирішувати в суді (т.1.а.с.14-17) .

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

На підставі ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.317ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Стаття 109 ЖК України встановляє правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Вбачається,що у даній справі відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти позову з тих підстав, що звернення стягнення на її нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, та іпотекодавець не мав правових підстав для реалізаціїї спірного майна, наявність зазначеної обставини позивач пов`язувала із тим, що вона не була обізнана про ці обставини, не мала змоги погасити борг і відстоювати свої права іпотекодавця в судовому засіданні.

Встановлено,що за обставин які підтверджені в ході судового розгляду спір виник щодо виселення іпотекодавця з житла яке було предметом іпотеки та на яке звернуто стягнення.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення попереднього власника квартири - предмету іпотеки, на яку звернуте стягнення підлягають застосуванню положення статті 109 ЖК України. Та зміна власника не може обмежити права іпотекодавця щодо користування та не змінює порядку виселення громадян із жилого приміщення.

За конкретних обставин цієї справи особі, яку виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права суд першої інстанції виходив з того, що предмет іпотеки не було придбано відповідачем за рахунок кредиту, оскільки жодна із сторін не навела таких обставин.

З наявних у суду матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 набула право власності саме на належне відповідачу ОСОБА_2 майно, що складало предмет іпотеки, та на яке було звернуте стягнення, та саме дублікат договору іпотеки від 23 квітня 2007року було зазначено в договорі купівлі-продажу від 20 вересня 2021року як правовстановлюючий документ, що підтверджував право власності продавця квартири ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ».Та суд першої інстанції в своїх висновках,розглянув ключові аргументи, висунуті відповідачем ОСОБА_2 , з огляду на що без дотримання чинного законодавства щодо порядку виселення, таке виселення не могло бути сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказують на їх достатність для вирішення питання щодо встановлення обставин, які входять до предмету доказування та заявлені вимоги не підтверджують наявність винятку, за якого допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що не було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 створює перешкоди позивачу у користуванні,володінні та розпорядженні її майном ,тому слід усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 до спірного житла. Щодо позовних вимог про виселення ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на ст.109 ЖК України ,та встановивши, що в іпотеку передано квартиру придбану не за кредитні кошти,оскільки ніщо не вказує на те,що предмет іпотеки,нерухоме майно придбано за рахунок отриманих кредитних коштів, дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про виселення без надання іншого постійного житла.

Не погоджуючись з вказаним рішенням 09 травня 2023 року ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , як особа яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу.

При цьому , ОСОБА_3 та її неповнолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є суб`єктом спірних житлових правовідносин та судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у розгляді справи, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи та не може братися до уваги.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного суду від 17 листопада 2021 року в справі №201/5161/19 (провадження №61-11297св21), від 13 січня 2021 року у справі №466/5766/13-ц (провадження №61-13912св20), від 29 червня 2021 року у справі №201/751/14-ц (провадження №61-1490св21), від 28 жовтня 2021 року у справі №529/690/18 (провадження №61-6006св21) та від 02 листопада 2021 року у справі №314/5611/19 (провадження №61-3829св21).

З огляду на викладене, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте, ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що жодного належного доказу на підтвердження порушення оскаржуваним рішенням прав скаржника суду не надано, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 ,яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 не вирішувалися, тому, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Доводи скаржника не вказують на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та інтереси особи, яка звертається із апеляційною скаргою, тоді як наявність порушених прав є основною умовою для здійснення судового захисту та за відсутності яких захист не здійснюється.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року підлягає закриттю .

Керуючись ст.ст. 362, 381 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні, вселення та виселення закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали складений 18 липня 2023 року .

Судді: