Справа № 758/2044/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

13 червня 2023 року Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Лещенко О. В.,

за участю секретаря судового засідання

при секретарі судового засідання Конончуку Д.М.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши Києві за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування виплати страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся у суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього витрати пов`язані із виплатою страхового відшкодування у розмірі 77957,43 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що 01.06.2021 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів під керуванням відповідача та ОСОБА_2 . Винною особою ДТП визнано відповідача. Пошкоджені автомобілі були застраховані у страхових компанія «Арсенал Страхування» (автомобіль відповідача) та «Альфа-Гарнт» (автомобіль потерпілої особи). Розмір страхового відшкодування становить у сумі 199272,07 грн, які виплачені позивачем потерплій особі. В подальшому, позивач звернувся до страхової компанії відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації у сумі 121314,64 грн. Отже, для повного відшкодування шкоди, у відповідності до ст. 1192 ЦК України просить з відповідача стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у спірній сумі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що розмір страхового відшкодування обрахована не вірно з урахуванням завищення сум на пошкоджені деталі та виконання робіт на загальну суму 63973,27 грн. Попри те, наводить доводи про те, що до переліку пошкодження додано роботи та деталі, які не могли бути пошкодженні внаслідок ДТП 01.06.2021. Просить у позові відмовити.

09 березня 2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником позивача подано до суду заяву про розгляду справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити.

У судове засідання сторона відповідача не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце цього засідання. Клопотання про відкладення судового засідання не подали, про причини неявки не повідомили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності на підставі поданих доказів.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

01 червня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року (справа № 752/14978/21) відповідача визнано винним, а відтак у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Ця дорожньо-транспортна пригода визнана позивачем страховою подією, що підтверджено страховим актом позивача від 14 липня 2021 року № СТ/21/0124.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст. 1192 цього Кодексу розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд установив, що 18 листопада 2020 року між позивачем та ТОВ «АДК ЛЛІР» укладено договір добровільного страхування наземного транспортну 06-Z/01-900-00127. Строк дії договору до 29.11.2021. Застрахований транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 . Страхувальник ТОВ «АДК ЛЛІР». Копія договору міститься у матеріалах справи.

Розмір страхового відшкодування становить у сумі 199272,07 грн. Дані обставини підтверджено рахунком ТОВ «Віді-Автострада» від 06 липня 2021 року № ВДи-С-0042558 та актам виконаних робіт від 08.09.2021 № ВДиСА-031118, які містяться у матеріалах справи.

Суд приймає до уваги подані документи, як докази вірного визначення розміру заподіяння шкоди.

Таким чином, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що розмір матеріальних збитків не відповідає дійсності, адже спростовано поданими позивачем доказами.

Страхове відшкодування виплачено страхувальнику у сумі 199272,07 грн, що підтверджено платіжним документом від 14 липня 2021 року № 18542.

В подальшому, 10 вересня 2021 року позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «СК «Арсенал Страхування» із заявою про страхове відшкодування, адже цивільна відповідальність відповідача була застрахована цією страховою компанією.

У добровільному порядку ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило виплат страхового відшкодування у розмірі 121314,64 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 19 жовтня 2021 року № 60000070.

Суд відмічає, що оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Суд критично оцінює доводи відповідача про безпідставне включення до рахунку від 06.07.2021 та акту виконаних робіт від 08.09.2021 пошкодження задніх правих дверей автомобіля, які були відсутні на момент ДТП, що підтверджено схемою ДТП. Попри те, суд установив, що остання містить перелік зовнішніх (видимих) пошкоджень транспортних засобів. Натомість рахунок містить не лише зазначені пошкодження, але й ті, які не можливо було встановити при зовнішньому огляді пошкоджених автомобілів після ДТП та такі представником поліції не були вказані в схемі ДТП.

Натомість пошкодження задніх правих дверей автомобіля потерпілої особи підтверджено належними, допустимими доказами, які судом оцінені як окремо, так і в сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право вимоги до винної особи про виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі, а відтак позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення із відповідача на користь позивача завданих збитків у розмірі 77957,43 грн (199272,07 грн - 121314,64 грн).

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Із матеріалів справи убачається, що між позивачем та адвокатом Поліщук Р. М. укладено договір про надання правничої допомоги № 228.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд установив, що між позивачем та Адвокатським бюро «Грідін і партнери» укладено договір про надання правової допомогти від 14 травня 2019 року № б/н, що підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до детального розрахунку та опису робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року загальна вартість вартості наданих послуг становить 7000,00 грн (1 година - 2000,00 грн, а всього витрачено часу 3 години 30 хвилин).

Сума гонорару за надання правової допомоги становить у розмір 7000,00 грн сплачена позивачем на користь адвокатського бюро, що підтверджено платіжним документом від 26.10.2021 № 23043.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору щодо відшкодування суми страхової виплати, вирішення справи по суті шляхом задоволення позову повністю, враховуючи, складання заяв по суті та відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 4000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування виплати страхового відшкодування - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» 77957 (сімдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 43 копійки на відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», місцезнаходження - місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок № 26, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 13 червня 2023 року.

Суддя О. В. Лещенко