ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4160/23 Справа № 183/7680/21 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лосєва Юрія Станіславовича на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 2-4), в обґрунтування якого посилалась на те, що 24.03.2021 року в м.Харкові сталася ДТП, внаслідок якого був пошкоджений автомобіль марки FORD, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та належить на праві власності позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.04.2021 року винуватцем ДТП є водій ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, позивачу завдано матеріальних збитків.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в ТзДВ «Кредо», згідно полісу №АР/1488930, який на момент ДТП був чинним, страховий ліміт 130 000,00 грн, франшиза 2 600,00 грн.

Позивач повідомила страхову компанію про настання страхового випадку та отримала страхове відшкодування у розмірі 127 400,00 гривень.

Згідно офіційного листа Страховика, в рамках проведення страхового відшкодування було залучено експерта для визначення збитків, згідно Звіту №2002327/2021 від 30.04.2021р.:

- вартість матеріального збитку автомобіля марки FORD, реєстраційний номер НОМЕР_1 склала - 353 922,81 грн;

- вартість матеріального збитку авто FORD реєстраційний номер НОМЕР_1 дорівнює ринковій вартості авто;

- вартість залишків становить 97 606,20 грн.

Із зазначеного Звіту видно, що матеріальний збиток, заподіяний власникові автомобіля дорівнює ринковій вартості автомобіля, внаслідок чого відновлювати цей транспортний засіб є недоцільним, тому позивач наполягає у позові на тому, що їй заподіяно матеріальний збиток у розмірі 128 916,61 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь частку несплаченої суми матеріального збитку в розмірі 128 916,61 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між заподіяним їй збитком та страховим відшкодуванням у розмірі 128 916,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 289,18 грн (а.с. 41-44).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, що мають значення, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також порушив норми процесуального та матеріального права (а.с. 51-56).

ОСОБА_2 скористалась своїм правом та подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, а також подала клопотання про витребування доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

В порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Як встановлено судом першої інстанції, 24 березня 2021 року приблизно о 17 годині 20 хвилин, на 152 км а/д Харків-Дніпро на території Новомосковського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, втратив контроль над керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та на протилежній проїзній частині скоїв зіткнення з автомобілем марки FORD, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку. Автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.04.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин ДТП, що мала місце 24.03.2021 року, до нього застосоване стягнення у виді штрафу (а.с. 5).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки автомобілем «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_3 була застрахована страховиком Товарситвом з додатковою відповідальністю «Страховою компанією «Кредо»», згідно полісу №АР/1488930, який на момент ДТП був чинним, у відповідності до якого сума страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн, а франшиза - 2 600 грн (а.с. 7).

ОСОБА_2 є власником автомобіля марки FORD, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 6).

ТДВ «СК «Кредо» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 127 400 грн, розмір якого був розрахований виходячи зі звіту про оцінку №2002327/2021, у відповідності до якого визначена вартість відновлювального ремонту у розмірі 667 415,66 грн, а ринкова вартість автомобіля складає 353 922,81 грн (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи вищевикладене.

Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються наступними нормами права.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом N 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону N 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», фізично знищеним транспортний засіб вважається, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Варто зауважити що розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ТДВ «СК «Кредо» було проведено оцінку завданого збитку, відповідно до Звіту №2002327/2021 про оцінку автомобіля від 30.04.2021р. Вартість відновлювального ремонту автомобіля FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 667 415,66 грн, ринкова вартість автомобіля до ДТП складає 353 922,81 грн. Тобто вказаним Звітом встановлено, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, автомобіль FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_1 вважається фізично знищеним, а ремонт є економічно необгрунтованим, вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості транспортного засобу до ДТП та складає 353 922,81 грн. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №95-R/90/2 від 07.07.2021р. Про визначення матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ ринкова вартість пошкодженого автомобіля FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_1 після ДТП склала 97 606,20 грн. Отже, 353 922,81 грн - 97 606,20 = 256 316.61 грн, що є різницею вартістю транспортного засобу до та після ДТП, яка підлягає відшкодуванню.

Позивачем не заперечується, що транспортний засіб є фізично знищеним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані позивачкою докази, у своїй сукупності, доводять суду, що ремонт пошкодженого автомобіля марки FORD, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить їй на праві власності є економічно не обґрунтованим, тому вважається фізично знищеним, внаслідок чого його власнику відшкодовується різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП.

Прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати визначено ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки автомобілем «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_3 була застрахована страховиком ТзДВ «СК «Кредо»», згідно полісу №АР/1488930, який на момент ДТП був чинним, у відповідності до якого сума страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн, а франшиза - 2 600 грн.

ТДВ «СК «Кредо» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 127 400 грн, розмір якого був розрахований виходячи зі звіту про оцінку №2002327/2021, тобто в межах страхового ліміту.

Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 року по справі № 359/2309/17, від 15.10.2020 року по справі № 755/7666/19 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності обгрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди, за вирахуванням вартості залишків і страховою виплатою у розмірі 129 916,61 грн.

Щодо клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів, колегія суддів виходить з наступного.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина 1 статті 369 ЦПК України).

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим клопотання про витребування письмових доказів по справі до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Більшість доводів скарги є аналогічними тим, які було викладено відповідачем у відзиві на позов та яким судом надано обґрунтовану правову оцінку, а тому додаткового правового аналізу вони не потребують.

Доводи скарги про те, що в додатках до позову відсутня експертиза вартості ремонту автомобіля, яка є обов`язковою для такої категорії справ є безпідставними, оскільки на замовлення ТДВ «СК «Кредо» було проведено оцінку завданого збитку та складено Звіт №2002327/2021 про оцінку автомобіля від 30.04.2021р., яким встановлено розмір збитків завданих позивачу про, що Страховиком зазначено у своєму офіційному листі.

Доводи скарги про те, що лист Страховика №5479 від 18.08.2021р. є неналежним доказом, колегія суддів відхиляє, оскільки це є переоцінкою доказів, разом з тим, оцінка доказів є прерогативою суду, а не сторін по справі, переоцінка доказів учасниками справи чинним законодавством не передбачена. Крім того, апелянтом не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки викладені у зазначеному Звіті, також апелянт мав право на заявлення клопотання про призначення судом першої інстанції чи апеляційної інстанції експертного дослідження для встановлення розміру спричиненої матеріальної шкоди, проте, відповідач не скористався своїм право і клопотання про призначення судом відповідної судової експертизи заявлено не було.

Твердження апелянта про те, що автомобілю позивача при ДТП завдано незначних збитків є припущеннями апелянта, однак, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лосєва Юрія Станіславовича - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова