РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року

м. Рівне

Справа № 568/177/23

Провадження № 22-ц/4815/693/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимківа С. С.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Орган опіки та піклування Крупецької сільської ради

Дубенського району Рівненської області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2023 року у складі судді Троцюк В. О., постановлену в м. Радивилів Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. В обґрунтування заяви вказував, що його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я, внаслідок чого нездатний до самообслуговування та потребує стороннього догляду. Зазначав, що проживає разом з батьком та здійснює його догляд. Просив визнати ОСОБА_2 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2023 року вказану заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована ст. 185 ЦПК України та обґрунтована тим, що позивачем у встановлений строк не було усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою судді від 06 лютого 2023 року. Судом також враховано, що відсутність подання органу опіки та піклування про можливість призначення заявника опікуном над недієздатною фізичною особою, а також доказів, які б свідчили про те, що заявник здійснює постійний догляд за своїм батьком та має можливість бути його опікуном, позбавляють суд можливості постановити будь-яке рішення по справі за наявними матеріалами.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевий суд, повернувши йому заяву, тим самим обмежив його конституційно гарантоване право на звернення до суду та припустився надмірного формалізму при застосуванні процесуальних норм. Стверджує, що наведені в оскаржувані й ухвалі посилання жодним чином не можуть обмежувати положення частини другої ст. 124 Конституції України та не можуть бути перешкодою для прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Просив суд скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна до суду звернувся ОСОБА_1 . У своїй заяві він просив визнати недієздатним свого батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я, внаслідок чого нездатний до самообслуговування та потребує стороннього догляду, який за ним здійснює заявник, постійно проживаючи разом із батьком.

Згідно ч.3 ст.297 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; досягнення встановленого законом віку громадянином, відносно якого ставиться питання про визначення його недієздатним; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

У заяві про визнання фізичної особи недієздатною повинні бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху в зв`язку з тим, що ним до заяви про визнання особи недієздатною не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 психічних захворювань, які діагностовано лікарями та існують станом на дату звернення до суду з даною заявою, а саме: виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідка про стан здоров`я, медичні карти особи, виписка з історії хвороби, а також не надано подання органу опіки та піклування.

Заявником 14 лютого 2023 року подано заяву на усунення недоліків, до якої додано виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) карти хворого від 13.02.2023 року, відповідно до записів якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає на ряд хвороб: ІХС, кардіосклероз, екстрасистолічна аритмія, гіпертонічна хвороба ІІ ст., церебральний склероз, легкий когнітивний розлад, внаслідок чого потребує стороннього догляду та медикаментозного лікування. При цьому, належних доказів, що ОСОБА_2 страждає хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок якого не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, заявником не надано. Подані суду копії виписок із медичної карти амбулаторного хворого свідчать про те, що ОСОБА_2 , щодо якого заявлено про визнання його недієздатним, потребує медикаментозного лікування внаслідок ряду захворювань кардіологічного та неврологічного характеру.

Суд, лише за наявністю таких доказів та достатніх даних про розлад психічного здоров`я фізичної особи, призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу і відсутність зазначених даних позбавить суд в подальшому вирішити питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи однієї з найважливіших процесуальних дій, яка має бути проведена в ході підготовки до судового розгляду справ про визнання фізичної особи недієздатною.

Призначення такої експертизи тільки на підставі заяви про визнання особи недієздатною без достатньо обґрунтованих припущень про наявність у ОСОБА_2 психічного розладу здоров`я станом на день розгляду заяви, буде порушенням прав, гарантованих йому ч.2 ст.28 та ч.1 ст.64 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Згідно ч.1 ст.300 ЦПК України суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, тобто, за поданням відповідного органу.

Фізична особа може бути призначена опікуном (піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником).

До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Заявником до заяви про визнання особи недієздатною не долучено відповідного подання органу опіки та піклування, а надані довідка Крупецької сільської ради №110 від 31.01.2023 року, відповідно до якої заявник має на своєму утриманні пристарілих батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які потребують стороннього догляду, та є єдиним сином у своїх батьків, т а акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №1 від 02.01.2023 року, згідно якого ОСОБА_4 проживає з дружиною ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , не є належними підтверджуючими доказами для цієї категорії справ.

Доводи апеляційної скарги щодо надмірного формалізму, якого припустився місцевий суд повертаючи заяву заявникові, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать нормам ч.1 ст.300 ЦПК України, котрою чітко встановлено, що суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування, тобто нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, тобто, за поданням відповідного органу. В даному випадку заявником такого подання не долучено, що унеможливлює за цих умов вирішення спору та прийняття заяви до розгляду.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2023 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 липня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.