Дата документу 05.07.2023 Справа № 334/9545/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/9545/18 Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/1402/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2023 року у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя про поворот виконання заочного рішення у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 рокупредставник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що з метою виконання заочного рішення суду по справі № 334/9545/18, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі, та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.08.2011 року в розмірі 126710,18 грн., Банк подав до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Дніпровський ВДВС) виконавчий лист № 334/9545/18, що виданий судом 26.11.2019 року на загальну суму 128 472,18 грн., та починаючи з березня 2020 року по квітень 2021 року відбувалось стягнення грошових коштів із заробітної плати боржника на користь Банку.

У липні 2021 року адвокат Горський А.О. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 08.07.2021 року вищевказане заочне рішення від 06.08.2019 року скасовано, справу призначено до нового розгляду, за результатами якого було ухвалено рішення суду від 23.05.2022 року про відмову у задоволенні позову Банку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 та допущено поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.02.2023 року ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року у цій справі залишено без змін.

Ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції представники АТ КБ «ПриватБанк» не змогли прийняти участь у судових засіданнях, і всі вищевказані рішення судів були прийняті без їхньої участі.

09.03.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» від адвоката Стуленка С.Ю. була отримана заява на добровільне виконання рішення суду та надані реквізити банківського рахунка стягувача, і лише наступного дня (10.03.2023 року), коли бухгалтерія Банку почала здійснювати певні розрахунки щодо з`ясування сум отриманих коштів від ОСОБА_1 під час виконавчого провадження, виявилася нововиявлена обставина, яка є суттєвою для цієї справи.

Так, згідно банківської виписки від 10.03.2023 року за договором № б/н від 16.08.2011 року за період з 27.11.2019 року по 01.03.2023 року зі ОСОБА_1 було стягнуто в примусовому порядку з заробітної плати в межах виконавчого провадження № 60813235 та надійшло на користь АТ КБ «ПриватБанк» лише 23 209,90 грн., а не 128 472,18 грн.

Як з`ясувалося, 08.10.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» здійснив в односторонньому порядку дію, а саме: «відмінив штрафи за минулі періоди згідно рішення банку. поповнення карткового рахунку» на загальну суму 302 227,05 грн., тобто списав на вказану суму, а тому вже на 09.04.2021 року після останнього погашення на суму 2 057,34 грн. залишок боргу ОСОБА_1 за договором дорівнював 0,00 грн.

Саме вищевказані обставини надали можливість представнику Банка/Стягувачу зробити помилку та подати до Дніпровського ВДВС заяву про виконання рішення суду, хоча насправді, потрібно було подавати заяву про відсутність боргу за договором. Саме ця помилка стала підставою для наступної помилки з боку ВДВС, яка зазначена у листі-відповіді ВДВС на адвокатський запит.

Вважає, що насправді обставина про виконання рішення суду і дійсної суми стягнутих коштів з боржника не була підтверджена належними доказами, бо єдиними доказами можуть бути або банківська виписка, або платіжні доручення і реєстри платіжних доручень, які повинні бути лише у ВДВС.

Таким чином, дата відкриття АТ КБ «ПриватБанк» нововиявленої обставини, яка є суттєвою для цієї справи, - 10.03.2023 року, коли бухгалтерією Банка складена банківська виписка за договором № б/н від 16.08.2011 року за період з 27.11.2019 року по 01.03.2023 року, у якій відображені розрахунки щодо всіх сум отриманих коштів від ОСОБА_1 під час виконавчого провадження № 60813235.

Доказом, який підтверджує нововиявлену обставину, яка є суттєвою для цієї справи, є банківська виписка від 10.03.2023 року за договором № б/н від 16.08.2011 року за період 27.11.2019 року по 01.03.2023 року, бо ця виписка згідно чинного законодавства України є первинним бухгалтерським документом.

Отже, судом першої інстанції не була досліджена за допомогою належних та допустимих доказів саме ця обставина - дійсний розмір стягнутих зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів під час виконавчого провадження № 60813235, бо Банком стягнута та отримана сума 23 209,90 грн., а не 128 472,18 грн.

Посилаючись на викладене, представник АТ КБ «ПриватБанк» просив суд: змінити ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року про поворот виконання вищевказаного заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, зменшивши суму стягнення коштів з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 до розміру 23 209,90 грн.; судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» по сплаті судового збору у розмірі 2 881,50 грн., покласти на ОСОБА_1 .

У березні 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав доповнення до заяви, зазначав, що 21.03.2023 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження були отримані додаткові докази, які вказують на те, що сума, стягнута у примусовому порядку під час виконання виконавчого провадження, становить 31 275,56 грн., тому просив врахувати ці докази при вирішення питання про перегляд ухвали про поворот виконання рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2023 року у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2022 року про поворот виконання заочного рішення від 06 серпня 2019 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено та залишено в силі вказану ухвалу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» Істамова І.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву AT КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 року у справі № 334/9545/18 за нововиявленою обставиною, змінивши ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 року у справі № 334/9545/18 шляхом зменшення суми стягнення коштів з AT КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 до розміру 31 275,56 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обставина щодо повного виконання рішення суду і дійсної суми стягнутих коштів з боржника на користь стягувача/Банка не була підтверджена належними та допустимими доказами, бо єдиними доказами можуть бути або банківська виписка за договором, або платіжні доручення ВДВС, або звіти про відрахування і виплати роботодавця ОСОБА_1 - AT «Запорізький завод феросплавів», які є також прямими доказами з боку незаінтересованої особи у цій справі. Саме ця обставина та ці докази були встановлені та виявлені Банком лише з 10.03.2023 року, і долучені до заяви AT КБ «ПриватБанк» про перегляд судового рішення/ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 року у справі № 334/9545/18 за нововиявленою обставиною, але суд першої інстанції їх проігнорував та не надав їм належної правової оцінки.

Щодо дати, коли AT КБ «ПриватБанк» дізнався про існування обставин, які стали підставою для перегляду судового рішення та подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленою обставиною. Так, 09.03.2023 pоку AT КБ «ПриватБанк» від адвоката Стуленка СЮ. отримана заява на добровільне виконання рішення суду та надані реквізити банківського рахунка стягувача, і лише наступного дня (10.03.2023 pоку), коли бухгалтерія Банка почала здійснювати певні розрахунки щодо з`ясування сум отриманих коштів від ОСОБА_1 під час виконавчого провадження, виявилася нововиявлена обставина, яка є суттєвою для цієї справи.

Згідно банківської виписки від 10.03.2023 року за договором № б/н від 16.08.2011 року за період з 27.11.2019 року (лише 26.11.2019 року судом виданий виконавчий лист) по 01.03.2023 року зі ОСОБА_1 було стягнуто в примусовому порядку з заробітної плати в межах виконавчого провадження № 60813235 та надійшло на користь AT КБ «ПриватБанк» на погашення боргу за договором лише 23 209,90 грн., але аж ніяк не 128 472,18 грн. Дата складання банківської виписки - 10.03.2023 року.

08.10.2020 pоку AT КБ «ПриватБанк» здійснив в односторонньому порядку дію, а саме: «відмінив штрафи за минулі періоди згідно рішення банку. поповнення карткового рахунку» на загальну суму 302 227,05 грн., тобто списав борг на вказану суму, а тому вже на 09.04.2021 року після останнього погашення на суму 2 057,34 грн. залишок боргу ОСОБА_1 за договором дорівнював 0.00 грн., і тому більшу суму коштів Банк вже технічно не міг отримати за виконавчим провадженням.

Саме вищевказані обставини надали можливість представнику Банка зробити помилку та подати до Дніпровського ВДВС заяву про виконання рішення суду, хоча потрібно було подавати заяву про відсутність боргу за договором. Саме ця помилка стала підставою для наступної помилки з боку державного виконавця ВДВС, бо не була проведена належна перевірка сум стягнутих коштів, яка зазначена у листі-відповіді ВДВС на адвокатський запит.

До того ж, 17.03.2023 року представник AT КБ «ПриватБанк» додатково звернувся до Дніпровського ВДВС з клопотанням про надання платіжних доручень про перерахування коштів ОСОБА_2 на користь ПриватБанка. 21.03.2023 року ВДВС надав ці документи, а саме, частину звітів про відрахування і виплату роботодавця ОСОБА_1 - AT «Запорізький завод феросплавів», які підтверджують вказану нововиявлену обставину, те, що Дніпровським ВДВС за період 27.11.2019 року по 19.07.2021 року (дата закінчення ВП) в примусовому порядку під час виконання виконавчого листа по справі № 334/9545/18 в межах виконавчого провадження № 60813235 зі ОСОБА_2 на користь AT КБ «ПриватБанк» стягнуто 31 275,56 грн. Так, згідно платіжних доручень Дніпровського ВДВС були надіслані ще кошти, що були зараховані Банком не тільки на погашення боргу за договором, але й на сплату судового збору боржника, тому цих сум й не відображено у банківській виписці за договором.

Таким чином, датою відкриття АТ КБ «ПриватБанк» нововиявленої обставини, яка є суттєвою для цієї справи, є дата 10.03.2023 pоку, коли бухгалтерією Банка складена банківська виписка за договором № б/н від 16.08.2011 року за період 27.11.2019 року по 01.03.2023 року, у якій відображені розрахунки щодо всіх сум отриманих коштів від ОСОБА_1 під час виконавчого провадження № 60813235.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що обставина, на яку посилається представник АТ КБ «ПриватБанк», не є нововиявленою обставиною, оскільки ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. При цьому, такі обставини згідно доводів заяви були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, оскільки жодним чином не можливо вважати нововиявленою обставиною інформацію, яка знаходиться виключно у розпорядженні банківської установи щодо прийнятих в односторонньому порядку рішень банку, щодо усіх операцій з грошовими коштами, які відбуваються на її рахунках. Зазначені заявником обставини є новими доказами, а не нововиявленими обставинами, і не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, не можуть бути підставою для його скасування у порядку його перегляду за нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року (пункт 26)).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (див. зазначену постанову у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38)).

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина 4 статті 423 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 року було задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.08.2011 року в розмірі 126 710,18 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2 954,80 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 16.08.2011 року по 29.06.2018 року 123 755,38 грн. та судові витрати в розмірі 1 762,00 грн., а всього 128 472,18 грн.

З метою виконання вказаного рішення суду Банк подав до Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчий лист № 334/9545/18, виданий судом 26.11.2019 року, на загальну суму 128 472,18 грн., на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 60813235.

У липні 2021 року адвокатом Горським А.О. в інтересах ОСОБА_1 подано до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою суду від 08.07.2021 року заочне рішення від 06.08.2019 року скасовано та справу призначено до нового розгляду, за результатами якого прийнято рішення суду від 23.05.2022 року про відмову у задоволенні позову.

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поворот виконання рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року вказану заяву ОСОБА_1 задоволено та допущено поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 року у справі № 334/9545/18 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.08.2011 року у розмірі 126 710,18 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1 762 грн., а всього 128 472,18 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.02.2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року у цій справі - без змін.

У березні 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про перегляд ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2022 року про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 року за нововиявленими обставинами.

Заявник вважає, що у справі існують істотні нововиявлені обставини, які підтверджені банківською випискою і платіжними дорученнями, і які були виявлені банком за наступних обставин.

09 березня 2023 року до АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява представника ОСОБА_1 про добровільне виконання ухвали суду про поворот виконання заочного рішення суду. Наступного дня бухгалтерія Банку виявила, що за період з 27.11.2019 року по 01.03.2023 року з боржника ОСОБА_1 було стягнуто в примусовому порядку з заробітної плати в межах виконавчого провадження № 60813235 та надійшло на користь АТ КБ «ПриватБанк» лише 23 209,90 грн., що підтверджується банківською випискою від 10.03.2023 року. Як з`ясувалось, 08.10.2020 року Банк в односторонньому порядку відмінив штрафи за минулі періоди згідно рішення банку на загальну суму 302 227,05 грн., а тому станом на 09.04.2021 року після останнього погашення на суму 2 057,34 грн. залишок боргу ОСОБА_1 за договором дорівнював 0,00 грн. Зазначені обставини надали можливість представнику Банка зробити помилку та подати до Дніпровського ВДВС заяву про виконання рішення суду. Отже, обставина про виконання рішення суду і дійсної суми стягнутих коштів з боржника не була підтверджена належними доказами, оскільки єдиними доказами можуть бути або банківська виписка або платіжні доручення і реєстри платіжних доручень, які повинні бути лише у ВДВС.

Заявник стверджує, що датою відкриття АТ КБ «ПриватБанк» зазначеної нововиявленої обставини, яка є суттєвою для цієї справи, є 10.03.2023 року, коли бухгалтерією Банка складена банківська виписка за договором № б/н від 16.08.2011 року, у якій відображені розрахунки щодо всіх сум отриманих коштів від ОСОБА_1 під час виконавчого провадження № 60813235, загальний розмір яких становить 23 209,90 грн.

У додатковій заяві представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що під час ознайомлення з виконавчим провадженням згідно платіжних доручень Дніпровського ВДВС було встановлено, що з боржника ОСОБА_1 було стягнуто в примусовому порядку з заробітної плати в межах виконавчого провадження № 60813235 та надійшло на користь АТ КБ «ПриватБанк» 31 275,56 грн., що не знайшло свого відображення у банківській виписці.

Крім того, як правильно встановлено судом, при постановленні ухвали про поворот виконання рішення суду були надані постанова Дніпровського ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 19.07.2021 року, у якій вказано про повне фактичне виконання виконавчого документа, листа Дніпровського ВДВС № 30954 від 15.08.2022 року, у якому було повідомлено про те, що за виконавчим провадженням № 60813235 з боржника ОСОБА_1 стягнуто 128 472,18 грн., з них 1 762,00 грн. - судовий збір та 126 710,18 грн. Завершення виконавчого провадження після стягнення вищевказаної суми було підтверджувалося витягом з системи АСВП.

Ні під час розгляду справи після скасування заочного рішення, ні у зв`язку з розглядом судом заяви про поворот виконання судового рішення АТ КБ «ПриватБанк» жодних повідомлень з приводу здійсненого 08.10.2020 року списання заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 302 227,05 грн. не заявляв. Більш того, у зв`язку з прийняттям до розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду представник АТ КБ «ПриватБанк» 25.05.2021 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя подав заяву, відповідно до якої стверджував про повне перерахування до банківської установи суми коштів у розмірі 128 472,18 грн.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, №69529/01, § 27,28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки вказані заявником обставини, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України.

За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до повторень обставин, якими Банк обґрунтовував заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, незгоди з ухвалою суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи учасників справи перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 липня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко