Справа № 953/3054/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Півоварової Д.В.,
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що позивачу стало відомо про існування стосовно неї Постанови від 28.01.2022 року про відкриття виконавчого провадження №68401299, яка винесена Приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко І.Р.
13.02.2022 Приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко І.Р. було винесено постанову про передачу виконавчого провадження приватному виконавцю Виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі.
10.05.2023 на електронну пошту суду від представника позивача - адвоката Ейбатова З.М. огли надійшла заява про стягнення судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи №953/3054/23 у суді першої інстанції на загальну суму 20 100,00 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1 073,60 грн. (а.с.38).
16.05.2023 через систему Електронний суд до суду від представника відповідача ТОВ «Споживчий центр» - Солодовнік А.О. надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, в яких вона просить поновити строк на подання ТОВ «Споживчий центр» заперечень, залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.45-48).
На обґрунтування заперечень зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 29.07.2020 укладено Кредитний договір (оферти) №29.07.2020-010000455 (копія Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) наявна в матеріалах справи; надалі - Договір), шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Пунктом 10.1. Договору встановлено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду № 007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, із яким Сторони ознайомились. В пункті 10.4. Договору Сторони підтвердили, що положення пунктів 10.1.-10.3. Договору становлять третейське застереження відповідно до чинного законодавства України. Дана угода є чинною.
Спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не включений до переліку справ, визначених ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди". Одночасно в п.1.2. Договору Сторонами погоджено, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний Договір не є договором про надання споживчого кредиту. Беручи до уваги вищезазначене, на думку представника відповідача можна прийти до висновку, що правовідносини за Кредитним договором №№29.07.2020-010000455 від 29.07.2020 не підпадають під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування», а отже даний спір має вирішуватись у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків відповідно до п.п.10.1.-10.4. Договору. Водночас просила суд врахувати, що строк на подання заперечень проти вирішення спору в суді ТОВ «Споживчий центр» пропущено у зв`язку з великою завантаженістю представника Товариства.
23.05.2023 через систему Електронний суд та 29.05.2023 поштою від представника відповідача Солодовнік А.О. до суду надішло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якій просить відмовити узадоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а у разі, якщо суд прийде до висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, - зменшити розмір витрат Позивача на правничу допомогу до 4 606,25 грн. (а.с.52-60).
Клопотання мотивоване тим, що в Договорі про надання правової допомоги №9А/2023 від 03.03.2023 відсутні умови щодо розміру та порядку обчислення гонорару адвоката, що не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Вартість години послуги зазначено лише в звіті (розрахунку) про надання послуг з професійної правничої допомоги від 08.05.2023, який має бути здійснений на підставі умов договору. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19. На думку представника відповідача, Договір про надання правової допомоги №9А/2023 від 03.03.2023 по суті є безоплатним, оскільки не містить такої істотної умови як ціна договору (розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару), а тому заява про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню повністю.
29.05.2023 представник позивача Ейбатов З.М. огли подав до суду відповідь на заперечення відповідача про розгляд справи в суді, в якій просить відмовити відповідачу у поновленні строків на подання заперечень проти вирішення спору в суді від 15.05.2023, у зв`язку з відсутністю поважних підстав для поновлення такого строку, а у випадку прийняття судом заперечень відповідача проти вирішення спору в суді від 15.05.2023, відмовити у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.77-80).
На обґрунтування відповіді на заперечення зазначає, що подані представником відповідача заперечення за своєю суттю є відзивом на позовну заяву, строк подання якого порушений, що представник відповідача визнає. Причиною пропуску строку на подання таких заперечень представник відповідача зазначає «у зв`язку з великою завантаженість представника Товариства». Проте, на думку представника позивача, така причина пропуску строків на подання відзиву не є поважного. А тому, позивач та її представник просять не приймати до розгляду та не долучати до матеріалів справи заперечення відповідача про розгляд справи в суді від 15.05.2023, оскільки вони подані після спливу встановленого строку, а клопотання про поновлення строків на їх подання не містить наведених та підтверджених належними доказами, поважних причин пропуску такого строку.
Щодо суті заперечень відповідача, представник позивача, посилаючись на п. 14 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суду» та на практику Верховного Суду України зазначає, що кредитний договір (оферти), який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий Центр» за своїм змістом є договором про надання споживчого кредиту, позаяк відсутні докази на підтвердження того, що кредит надавався позичальнику не для задоволення особистих потреб, він пов`язаний із здійсненням позивачкою підприємницької діяльності чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником. Оскільки укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим, третейське застереження, викладене в п 10.1 кредитного договору не може бути виконане. Таким чином, спір щодо визнання виконавчого напису, вчиненого щодо такого кредитного договору таким, що не підлягає виконанню слід розглядати судом загальної юрисдикції. На думку представника позивача, декларація сторін у п. 1.2 кредитного договору, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту жодного правого значення для кваліфікації цього договору як договору про надання споживчого кредиту не має.
Також, 29.05.2023 представником позивача ОСОБА_2 до суду було подано уточнену заяву про стягнення судових витрат, в якій просить заяву позивача про стягнення судових витрат від 08.05.2023 залишити без розгляду, прийняти дану заяву, долучити її до матеріалів справи та врахувати при розподілі судових витрат по справі; стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи №953/3054/23 у суді першої інстанції на загальну суму 25 125,00 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1 073,60 грн
30.05.2023 представником позивача до суду були подані заперечення на заяву про зменшення витрат на правову допомогу, в яких представник просив задовольнити уточнену позовну заяву про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в повному обсязі (а.с.102-103).
Заперечення мотивовані тим, що представник позивача не погоджується з доводами представника відповідача про те, що заявлена позивачем сума до відшкодування не відповідає критеріям розумності та співмірності, є завищеною, також з тим, що договір про надання правової допомоги, який укладений між ОСОБА_1 та адвокатом є безоплатним. Посилаючись на численну практику Верховного Суду України зазначає, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначив, що як оплатність послуг адвоката, так і обсяг і вартість таких послуг, а також і факт їх сплати беззаперечно підтверджується наданими до суду доказами. Представник позивача зазначив послуги, які були надані позивачу, час, який витрачений, вартість години роботи/послуги адвоката та вказана загальна вартість послуг адвоката.
Окрім цього, вказує, що відповідач наводить свої, начебто об`єктивні розрахунки кількості часу, який необхідно адвокату для надання тих чи інших послуг і відповідно іх вартості, і приходить до висновку, що співмірною є сума витрат у розмірі 4 606,25 грн. Проте, на думку представника позивача, такі висновки не мають під собою жодного об`єктивного обґрунтування та не можуть братись до уваги судом, оскільки іідповідач не був присутній під час консультації позивачки, тому немає жодних підстав стверджувати, що консультація зайняла всього 30 хвилин, адже відповідачу не відомо, який обсяг документів надала позивачка на ознайомлення, чи відбувалось в рамках консультацій вчинення інших дій, оскільки такі дії здійснювались, як і детальне пояснення позивачці алгоритму необхідних дій. Тому, посилання відповідача на те, що консультація зайняла лише 30 хвилин є лише штучним намаганням занизти обсяг та вартість послуг Адвоката. Що стосується вартості складання адвокатських запитів, то відповідач вважає, що його складання займає лише 15 хв, як і направлення, хоча знову ж таки таке твердження не є обґрунтованим, адже відповідач не володіє достовірною інформацію про витрачений час на складання таких запитів, як і не володіє інформацією про час, який був витрачений на їх відправку, тому не має права наводити якість конкретні часові показники. Так само, відповідач не має права стверджувати про текстовий обсяг запиту до приватного виконавця, оскільки він не знайомився зі змістом такого запиту, а з описів вкладення до листа неможливо встановити зміст таких запитів. Що стосується складання позовної заяви, то відповідач, чомусь зазначає, що на неї витрачено всього 1 годину часу, а в розрахунок наводить вартість 30 хвилин роботи, що вже свідчить про формальний підхід відповідача до наведених розрахунків, про їх неточність та штучність. Позовна заява на 7 сторінок обгрунтованого тексту вимог, з посиланнями на судову практику (пошук якої також потребує часу) та підготовка до неї всіх необхідних додатків (що є невід`ємною частиною підготовки позовної заяви) у такій великій кількості та для 4 учасників справи не може займати 1 годину часу. Тому, на підготовку позовної заяви було витрачено 6 годин часу, про що і зазначено в документах, які надані до суду. Також, що стосується і інших документів, часові затрати на які, на думку представника позивача, намагається штучно обезцінити відповідач, то такі документи не можуть готуватись за 15 хвилин часу, як про це стверджує відповідач. Представник позивача вказує, що адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, а також для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат від учасника справи не вимагається надання доказів на обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
03.07.2023 від представника відповідача Солодовнік А.О. до суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (доповнення), в якій просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а у разі, якщо суд прийде до висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на пправничу допомогу, - зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу дор 5 443,75 грн. (а.с.114-115).
Клопотання обгрунтоване тим, що на адресу Товариства 05.06.2023 надійшла копія уточненої заяви представника Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. В уточнення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу представником Позивача надано Додаткову угоду від 23.05.2023, акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 24.05.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера від 24.05.2023 та звіт (розрахунок) від 24.05.2023. В звіті (розрахунку) від 24.05.2023 зазначено, що адвокатом витрачено три години часу на складання та направлення відповіді на заперечення і вартість цієї послуги складає 5025,00 грн. Представник відповідача вважає, що сума за надану послугу має бути зменшена до 837,50 грн., оскільки складання даної відповіді на заперечення не потребує трьох годин часу і 5025,00 грн. є неспівмірною ціною із наданою адвокатом послугою. Враховуючи незначну складність даної категорії справи, витрати на правничу допомогу у розмірі 25 125,00 грн. є необгрунтованими та значно завищеними, непропорційним до предмета та ціни позову (більше 200% від ціни позову), беручи до уваги, що сума стягнення за виконавчим написом складає 10 750,00 грн.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 17.07.2023 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також задовольнити уточнену заяву про стягнення судових витрат від 24.05.2023 (а.с. 129).
Представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань повідомлялася своєчасно та належним чином, у поданих до суду 16.05.2023 запереченнях просив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр» (а.с. 45-48).
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань повідомлялася своєчасно та належним чином (а.с. 105).
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О. у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань повідомлялася своєчасно та належним чином (а.с.34, 44б, 110).
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши та оцінивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.
Звертаючи увагу на письмові заперечення представника відповідача проти вирішення спору в суді у зв`язку із наявністю у кредитному договорі третейського застереження, у якому також просили поновити строк на подання та відповіді на вказані заперечення, поданих представником позивача, суд зазначає наступне.
Письмові заперечення проти вирішення спору в суді дійсно за своєю суттю є відзивом на позовну заяву.
Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2023 визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказану ухвалу Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» отримало 08.05.2023, а заперечення представник відповідача подав 16.05.2023, тобто строк для подачі відзиву не пропущенний.
Так, 29.07.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №29.07.2020-01000045, шляхом підписання заявки, що є не від`ємною частиною даного договору, підтверджується копією Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (а.с.12-17).
За приписами ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови.
У кредитному договорі №29.07.2020-01000045 від 29.07.2020 вказано, що позичальник підтверджує, що інформація, зазначена в частині 2 статті 12, частині другій статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» йому надана. Для прийняття позичальником усвідомленого рішення та задля зручності надання інформації кредитор до укладення договору надав позичальнику всю необхідну інформацію у обсязі та формі, встановлених Законом України «Про споживче кредитування».
Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до преамбули Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові положення про те, що, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тобто незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», враховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб споживачів товарів, робіт і послуг.
Також суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18.
Суд вважає, що кредитний договір №29.07.2020-01000045 від 29.07.2020 за своїм змістом є договором про надання споживчого кредиту, позаяк відсутні докази на підтвердження того, що кредит надавався позичальнику не для задоволення особистих потреб, він пов`язаний зі здійсненням ОСОБА_1 підприємницької діяльності чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником.
Отже, декларація сторін кредитного договору у п. 1.2, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту жодного правого значення для кваліфікації цього договору як договору про надання споживчого кредиту не має.
Пунктом 10.1 кредитного договору визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким Сторони ознайомились.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Враховуючи наведене, оскільки укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим, а тому третейське застереження, викладене в п 10.1 кредитного договору №29.07.2020-01000045від 29.07.2020, не може бути виконане.
Законом України «Про третейські суди» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому у задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Споживчий центр» Солодовнік А.О. про залишення позову без розгляду слід відмовити.
Таким чином, суд приходить до висновку, що спір щодо визнання виконавчого напису, вчиненого щодо такого кредитного договору №29.07.2020-01000045від 29.07.2020, таким, що не підлягає виконанню слід розглядати судом загальної юрисдикції.
28.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігорем Романовичем на примусове виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження №68401299 (а.с.18).
Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" (в редакції від 08.08.2020) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст.88 цього Закону (в редакції від 08.08.2020) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Згідно пункту 1.1. Глави 16 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Пунктом 1.2. Глави 16 передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Відповідно до пункту 3.2 Глави 16, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису приватний нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, докази надіслання боржнику та отримання ним повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень боржником, а тому у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед стягувачем є безспірними.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Виписка з особового рахунка боржника (яка за своїм змістом є розрахунком заборгованості за кредитним договором) не може вважатись первинним документом та доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.
В постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17 .
Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 до Переліку змін, виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів нотаріально посвідчених договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Судом встановлено, що договір №29.07.2020-010000455 від 29.07.2020, який за своїм змістом та формою є акцептом оферти на укладання кредитного договору (шляхом підписанням онлайн одноразовим ідентифікатором) складений у простій письмовій (електронній) формі та нотаріально не посвідчений, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку.
Щодо позову в частині стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Частинами 1, 2 ст. 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Разом з тим, частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У поданій 29.05.2023 уточненій заяві представник позивача просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 25 125 грн.
Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами
Так, 03.03.2023 позивач уклала договір про надання правової допомоги №9А/2023 з адвокатом Ейбатов Заур Мардан огли (а.с.22).
Окрім цього до суду надано звіт (розрахунок) про надання послуг з професійної правничої допомоги, що пов`язані з розглядом справи №953/3054/23 у суді першої інстанції від 08.03.2023, в якому зазначено яка юридична послуга була надана клієнту, кількість годин потрачених на послуги, вартість години роботи/послуги та вартість кожної послуги. Загальна вартість наданих послуг за вказаним розрахунком 20 100 грн.(а.с.89).
Актом приймання передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 08.03.2023 сторони підтвердили, що загальна вартість наданих послуг та виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги №9А/2023 від 03.03.2023 становить суму у розмірі 20 100 грн. (а.с.87).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 08.05.2023 прийнято від ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги №9А/2023 від 03.03.2023 суму у розмірі 20 100 (двадцять тисяч сто) гривень, головним бухгалтером та касиром зазначений ОСОБА_2 (а.с.88).
Додатковою угодою №1 від 23.05.2023 до Договору про надання правової допомоги №9А/2023 від 03.03.2023 сторони погодили, що на виконання Договору клієнт додатково замовляє у адвоката надання юридичних послуг, а саме складання та подання відповіді на заперечення відповідачапо справі №953/3054/23. Сторони погодили розрахунок: виходячи із вартості 1 години роботи Адвоката за ставкою 1675 грн.(а.с.92).
Згідно звіту (розрахунку) про надання послуг з професійної правничої допомоги, що пов`язані з розглядом справи №953/3054/23 у суді першої інстанції від 24.05.2023 адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу, а саме: складання та направлення відповіді на відзив (відповіді на заперечення відповідача) від 24.05.2023, що заняло у адвоката 3 години, вартість послуг з урахуванням витраченого часу складає 5 025 грн.(а.с.95).
Відповідно до акту приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 24 травня 2023 року до Додаткової угоди №1 сторони підтверджують, що загальна вартість наданих послуг та виконаних робіт становить суму у розмірі 5 025 грн. (а.с.93).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 24.05.2023 прийнято від ОСОБА_1 на підставі Додаткової угоди №1 від 23.05.2023 до Договору про надання правової допомоги №9А/2023 від 03.03.2023 суму у розмірі 5 025 (п`ять тисяч двадцять п`ять) гривень, головним бухгалтером та касиром зазначений ОСОБА_2 (а.с.94).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18.
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Слід зазначити, що відповідач ТОВ Споживчий центр подав заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх необгрунтованість та недоведеність (а.с. 52-57,114-115).
Так, згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Іншими словами, суд виходить з того, що процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Таким чином, враховуючи наведене та положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивача є обґрунтованими. Однак, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, суд не може погодитися із заявленою представником позивача сумою витрат на правову допомогу, яку позивач понесла, тому вважає таку безпідставно завищеною.
Зокрема, гонорар у розмірі 25 125 грн. визначений адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, розумність і співмірність відповідно до ціни позову. Розмір гонорару є явно завищеним порівняно із ціною позову (розмір гонорару перевищує ціну позову на 233,7%).
Суд приходить до висновку, що складність спірних правовідносин (категорія справи), ціна позову, свідчить, що стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, про який просить сторона позивача не є обгрнутованим хоча б з погляду на зазначені вище обставин.
Разом з цим, суд вважає, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності, ціни позову, а також результатів розгляду такої справи, заяви відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення таких у розмірі 5443,75 грн.
Таким чином, витрати у розмірі 5443,75 грн. є співмірними із складністю справи, наданими послугами у суді, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності, що свідчить про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь позивачки таких витрат у відповідному розмірі.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 158, 265, 268, 280, 284 ЦПК України на підставі Закону України "Про нотаріат", суд, -
В задоволенні заяви представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Солодовнік Анни Олександрівни про залишення позову без розгляду відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ейбатов Заур Мардан огли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», адреса: 01032, м.Київ, вул. Саксаганського, буд.133А, ;

Треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, адреса: АДРЕСА_4 ;

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович, адреса: м. Харків, пров. Інженерний, буд. 9.

Повне судове рішення складено та підписано 20 липня 2023 року.

Суддя Колесник С.А.