Дата документу 13.07.2023 Справа № 336/578/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/578/23 Головуючий у 1 інстанції Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/1433/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , подану законним представником ОСОБА_2 , до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У січні 2023 року ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 , 19.01.2023 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2013 року, справа № 0818/10309/2012 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано недієздатною.

17.05.2013 року, рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя у справі № 0827/3196/2012 року, над ОСОБА_1 було встановлено опіку та призначено опікуном її матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 03.06.2013 року, у вищевказаному рішенні суду було виправлено описки та правильно зазначено прізвище недієздатної ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 19.06.2013 року, було виправлено описку у рішенні суду від 17.05.2013 року.

Так, між КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради в особі директора Березовського І.І. та ОСОБА_2 , було укладено договір про надання соціальних послуг.

Відповідно до предмету вказаного договору, Інтернат приймає на обслуговування ОСОБА_1 .. Цей договір набирає чинності з 28.01.2019 року.

Після чого, Інтернатом було розроблено індивідуальний план надання соціальної допомоги.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», під час перебування пенсіонера на повному державному утриманні у відповідній установі (закладі) йому виплачується 25 відсотків призначеної пенсії. У випадках, якщо розмір його пенсії перевищує вартість утримання, виплачується різниця між пенсією і вартістю утримання, але не менше 25 відсотків призначеної пенсії.

На рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради, щомісячно УПФУ в Запорізькій області відраховувалось 75 % пенсійного забезпечення за перебування пенсіонера на повному державному утриманні у вищевказаній установі.

Михайлівський психоневрологічний інтернат розташований у Михайлівському районі у селі Показне, що наразі є тимчасово окупованою територією.

У зв`язку із цим, 22.08.2022 року законний представник позивача ОСОБА_2 самостійно евакуювала ОСОБА_1 із інтернату до міста Запоріжжя.

З 26.08.2022 року та по теперішній час, із пенсії ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області незаконно продовжує утримуватись 75 % з її пенсії в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат».

Вказаними діями порушуються конституційні права та гарантії ОСОБА_1 у галузі соціального захисту.

ОСОБА_2 повідомляла посадових осіб Михайлівського психоневрологічного інтернату про те, що вона забирає до Запоріжжя ОСОБА_1 , про що вона писала заяву соціальному працівнику та розписку.

Тобто, письмово поставила до відома Інтернат про те, що вона забирає доньку до дому.

Проте, посадовими особами інтернату не було проінформовано органи ПФУ та органи опіки та піклування про те, що ОСОБА_1 вибула із вказаної установи.

Відповіддю ГУПФУ в Запорізькій області від 20.09.2022 року № 9912-8719/ж-02/8-0800/22 ОСОБА_2 було повідомлено, що відповідно до Постанови КМУ № 269 «Про затвердження Порядку перерахування органами ПФУ України або структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання» адміністрація установи у разі перебування особи на канікулах, на лікуванні тощо надсилає у триденний строк з дати вибуття особи копію відповідного наказу (витягу з наказу) установи до органу Пенсійного фонду України. Враховуючи вищезазначене, після надходження до Головного управління наказу інтернату, оформленого згідно з нормами чинного законодавства, пенсійна справа ОСОБА_1 буде переглянута.

Позивач категорично не згодна із такою відмовою про перегляд її пенсійної справи, оскільки КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області та взяти будь-які документи, в тому числі наказ або витяг з нього не можливо ніяким способом.

Відтак, Пенсійний фонд не виплачує пенсію ОСОБА_1 у повному обсязі у розмірі 75 % з 22.08.2022 року. Бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 та її законному представнику ОСОБА_2 завдається моральна шкода та вони зазнають дискримінації як ВПО з боку Пенсійного фонду.

Бездіяльністю Пенсійного фонду, позивача поставлено в умови без грошів я та здійснюється тиск морального характеру, оскільки позивач не має змоги придбати собі необхідні для життя речі, їжу та засоби гігієни. Оскільки позивач є інвалідом другої групи, то вона потребує додаткового догляду, ліків, особливого харчування та режиму. Все це, позивач не має змоги реалізовувати через брак належних їй коштів, що не сплачуються Пенсійним фондом. Вказані обставини призвели до додаткових хвилювань позивача, через що вона потрапила до лікарні. Оскільки ОСОБА_1 є недієздатною особою, вона потерпає від дискримінації ПФУ у зв`язку з невиплатою пенсії як ВПО та інваліда.

Вказані обставини також підтверджує епікризом, копія якого долучена до позовної заяви.

Окрім зазначеного, відповідачем були допущені і інші порушення Закону, а саме: Закон України «Про звернення громадян», а також ПФУ проігнорував постанову КМУ номер 367.

Законний представник наголошує, що вина ПФУ в Запорізькій області полягає в тому що порушені Закони України, зокрема Конституція України, Закон України «Про звернення громадян», Закон України «Про забезпечення прав і свобод ВПО». Позивач зазнала душевних страждань, коли до її мами - опікуна були виявлені зневага та приниження людської честі та гідності, коли невиплати 100% пенсії призвело до обмеження можливостей харчуватися та вдягатися за зимовим сезоном, призвело до значного погіршення матеріального становища недієздатного інваліда, що в свою чергу призводить до дискримінації ВПО.

У зв`язку з чим, позивач вважає себе ошуканою, постійні згадки про це морально травмують та продовжують травмувати її.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що на даний час існує необхідність у збільшенні позовних вимог, оскільки протиправність дій ГУПФУ в Запорізькій області також підтверджується й рішенням суду, в якому встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача.

Так, 21.03.2023 року Запорізьким окружним адміністративним судом було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення пенсії ОСОБА_1 внаслідок відрахування 75% з пенсії ОСОБА_1 в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня протиправного відрахування 75% з її пенсії на рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат», а саме з 23.08.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 відрахованих коштів у розмірі 75% з її пенсії, які протиправно відраховувались на рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 року. Відтак, сторона позивача намагалась добитись правди у вирішенні її питання, зверталась до відповідача тощо. Вказані обставини завдавали додаткової моральної шкоди позивачу.

Завдану моральну шкоду, відповідно до уточнених позовних вимог, позивач оцінює у 150 000 грн., яку ОСОБА_3 просила стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади, суму в розмірі 3 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ГУ ПФУ в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено, що діями відповідача щодо невиплати пенсії позивачу заподіяно моральну шкоду та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяння позивачу шкоди.

Позивач надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач недотримувала пенсію. Позивач звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду і рішенням даного суду було визнані дії відповідача щодо зменшення пенсії позивача внаслідок відрахування 75% з пенсії позивача в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 протиправними. Встановлення судом факту протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , є достатньою сатисфакцією для відновлення прав позивача. Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його прав шляхом ухвалення судом рішення на користь позивача, не може компенсувати ОСОБА_1 її немайнових втрат, оскільки встановлено, що позивач неодноразово зверталася до відповідача, до суду, змушена була докладати зусиль для організації свого життя у зв`язку з неотриманням 100% пенсії та відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки. Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди. Дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд, визначив розмір компенсації моральної шкоди в сумі 3 000 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2013 року, ухваленого у справі № 0818/10309/2012 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано недієздатною.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17.05.2013 року, ухваленому у справі № 0827/3196/2012 року, над ОСОБА_1 було встановлено опіку та призначено опікуном її матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач у справі не виплачував пенсію позивачу ОСОБА_1 у повному обсязі у розмірі 75 %.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2023 року, ухваленому у справі № 280/6909/22 позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення пенсії ОСОБА_1 внаслідок відрахування 75% з пенсії ОСОБА_1 в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня протиправного відрахування 75% з її пенсії на рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат», а саме з 23.08.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 відрахованих коштів у розмірі 75% з її пенсії, які протиправно відраховувались на рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 року.

Вказане рішення набрало законної сили, виконано, про що свідчить надані у судовому засіданні представником відповідача службова записка заступника начальника управління начальнику відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Будовської Л. від 01.05.2023 року щодо виконання рішення суду по справі № 280/6909/22 стосовно ОСОБА_1 , скан-копія розпорядження про виконання вищезазначеного рішення суду, та протокол розрахунку боргу.

Встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставини не потребують, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Відповідно до ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади. Такий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року, справа № 569/1799/16-ц).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність наслідків у виді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач недотримувала пенсію. Позивач звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду і рішенням даного суду було визнані дії відповідача щодо зменшення пенсії позивача внаслідок відрахування 75% з пенсії позивача в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 протиправними.

Колегія суддів погоджується яз висновком суду першої інстанції про те, що встановлення судом факту протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , є достатньою сатисфакцією для відновлення прав позивача.

Таким чином, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про відсутність причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіянням шкоди.

При цьому, само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його прав шляхом ухвалення судом рішення на користь позивача, не може компенсувати ОСОБА_1 її немайнових втрат, оскільки встановлено, що позивач неодноразово зверталася до відповідача, до суду, змушена була докладати зусиль для організації свого життя у зв`язку з неотриманням 100% пенсії та відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Вказане є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди, та порушено звичний спосіб життя.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади, суму в розмірі 3 000 грн.

З урахуванням змісту статті 25 Бюджетного кодексу України та Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України певної суми коштів на користь позивача є належним та ефективним способом захисту її прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Колегією суддів встановлено, що позивач не довів наявність умислу, нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності як дій, що ввели позивача в оману, оскільки факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 липня 2023 року.

Головуючий

Судді: