Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1944/23 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І.Г.
Категорія 8 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Талько О.Б.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/1944/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Гуртовенка Романа Михайловича на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктами спільної сумісної власності сторін та визнати за нею право власності на дане нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначала, що вказаний житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю її та відповідача, оскільки набуті ними в період шлюбу. Враховуючи значно більший її вклад в сімейний добробут, а також домовленість із чоловіком щодо розподілу сімейних статків, їх з відповідачем частки в спільному майні не можуть бути рівними і вона має право на цілий житловий будинок та цілу земельну ділянку. Посилаючись на ці обставини, просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву про визнання позову ( а.с.37).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2023 року позов задоволено повністю та вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Гуртовенко Р.М. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення порушує інтереси ОСОБА_3 , оскільки останній є кредитором ОСОБА_2 , який за договором позики від 30.12.2017 заборгував ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 200 000,00 доларів США з умовами повернення до 31.03.2019, але не виконав вчасно відповідного грошового зобов`язання. Сам позов у даній справі носить штучний характер та направлений на мету ухилення від виконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання перед ОСОБА_3 щодо повернення боргу, переведення для цього права власності на майно з боржника на іншу особу. Відносно предмету позову у даній справі - будинку загальною площею 412,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , то на даний об`єкт нерухомого майна накладено арешт згідно ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2019 у справі №295/6566/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Сторони у даній справі мають намір на шкоду інтересам кредитора ОСОБА_3 використати рішення суду аби передати зазначений вище будинок і земельну ділянку з власності ОСОБА_2 на іншу особу з метою позбавити ОСОБА_3 можливості звернути стягнення на це майно на виконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 .

Оскільки дане судове рішення стосується його прав та інтересів, тому ОСОБА_3 має право на його оскарження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Гуртовенко Р.М. підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення, які відповідають її доводам і просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Опанасюк С.П. апеляційну скаргу не визнав і просив відмовити в її задоволенні у повному обсязі та закрити апеляційне провадження.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що з 15 листопада 1997 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.10) .

За час шлюбу сторонами набуто у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 840 кв. м, розташовану у АДРЕСА_1 , на якій зведено житловий будинок загальною площею 412,8 кв. м (а.с.4-21).

Згідно договору позики, оформленого розпискою від 30.12.2017, ОСОБА_3 надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 200 000,00 доларів США із терміном повернення до 31 березня 2019 року (а.с.56).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.11.2022 у справі №295/6566/19 із врахуванням постанови Житомирського апеляційного суду від 30.03.2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 175 080,66 доларів США та судовий збір у розмірі 9605,00 грн (а.с.69-72).

Крім того, в рамках згаданої справи ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2019 в порядку забезпечення позову було накладено арешт на належний ОСОБА_2 будинок загальною площею 412,80 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яка є чинною (а.с.60-61).

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №329067926 від 13.04.2023 інформація про накладання арешту на даний будинок підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.67-68).

Таким чином на час пред`явлення позову ОСОБА_1 у даній справі та на дату ухвалення оскаржуваного рішення її чоловік ОСОБА_2 мав невиконані зобов`язання перед ОСОБА_3 за договором позики, у сумі 175 080,66 доларів США, які залишаються досі не погашеними.

А станом на момент подачі відповідачем заяви від 11.04.2023 про визнання позову вже було винесене рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11.11.2022 у справі №295/6566/19 та постанова Житомирського апеляційного суду від 30.03.2023, якими з нього стягнуто заборгованість за договором позики на користь ОСОБА_3 .

Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Однак, місцевий суд належним чином не перевірив всі обставини, не з`ясував, що перешкоджає сторонам в добровільному порядку поділити спільне майно, фактично при відсутності спору між собою з даного питання та в порушення ч. 4 ст. 206 ЦПК України прийняв визнання позову ОСОБА_2 у даній справі.

Отже всупереч вище наведеним обставинам, суд першої інстанції належним чином не з`ясував всі обставини справи, не встановив факт наявності ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2019 у справі №295/6566/19 про накладання арешту на майно, яке є предметом даного позову, не залучив до справи в якості третьої особи ОСОБА_3 , який є кредитором ОСОБА_2 , а відтак рішення суду порушує та безпосередньо впливає на права та інтереси ОСОБА_5 .

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Недобросовісність поведінки подружжя при поділі спільного майна, зловживання правами й наявність негативних наслідків для кредитора підлягають доказуванню на загальних підставах.

Подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18).

Визнання за ОСОБА_1 права власності на весь житловий будинок та всю земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , безпосередньо зачіпає інтереси ОСОБА_6 та порушує його майнові інтереси, має штучний характер, оскільки фактично спору у справі між позивачем та відповідачем не існує, а пред`явлений позов має на меті вивести нерухоме майно із-під обтяження та уникнути його реалізації для погашення боргових зобов`язань.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в порядку п.п.1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Представником ОСОБА_3 адвокатом Гуртовенко Р.М. за подання апеляційної скарги було сплачено 20130 грн судового збору ( а.с.75).

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена, то ці судові витрати підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Гуртовенка Романа Михайловича задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20130 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови виготовлено 19 липня 2023 року