Справа № 202/2095/23
Провадження № 2/202/1125/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ісаєвої Д.А.,

за участю секретаря Разнатовської А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 15.04.2006 року сторони уклали шлюб.

Від шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Діти перебувають на утриманні позивача.

З 03.08.2022 року діти навчаються на 1 курсі Машинобудівельного фахового коледжу Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, за освітньо-професійною програмою "Економіка підприємств".

Навчання у вищевказаному закладі освіти здійснюється дистанційно за місцем мешкання.

Понесені витрати на навчання складають 12 800,00 грн. на кожну дитину та придбання мобільного телефону Motorola G200 - 15 999,00 грн., що разом становить 41 599,00 грн.

Позивач зазначає, що мобільний телефон придбався у зв`язку з дистанційним навчанням дітей, що зумовлене особливими обставинами.

13.04.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що докази надані позивачем в розумінні сімейного законодавства не є належними та допустимими, купівля смартфону підтверджує витрати на покупку, а не додаткові витрати, пов`язані з її хворобою чи розвитком здібностей. Відповідач звертає увагу суду на те, що у дійте до покупки вищевказаного смартфону були наявні мобільні телефони марки VIVO V17 та VIVO V15, а також зазначено, що відповідач з власної ініціативи постійно сплачує аліменти на утримання дітей, сплачував за навчання та згоден сплачувати за освіту дітей надалі.

20.04.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що витрати на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направлені на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо. Зазначає, що відповідач повинен сплатити половину понесених витрат, що становить 20 799,50 грн.

У судове засідання позивач не з`явилась, завчасно надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач у судове засідання не з`явився, завчасно надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовну заяву задовольнити частково та стягнути з нього 2800,00 грн. додаткових витрат на освіту дітей.

Дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.04.2006 року сторони уклали шлюб.

Від шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Діти перебувають на утриманні позивача, що підтверджується Актом про фактичне проживання від 04.11.2022 року.

З 03.08.2022 року діти навчаються на 1 курсі Машинобудівельного фахового коледжу Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, за освітньо-професійною програмою "Економіка підприємств", що підтверджується договором про надання освітніх послуг закладом фахової предвищої освіти № 362-ЕП від 03.08.2022 року та № 415-ЕП від 03.08.2022 року.

Навчання у вищевказаному закладі освіти здійснюється дистанційно за місцем мешкання.

Понесені витрати на навчання складають 12 800,00 грн. на кожну дитину та придбання мобільного телефону Motorola G200 - 15 999,00 грн., що разом становить 41 599,00 грн., що підтверджується квитанціями про сплату за навчання та купівлю мобільного телефону (а.с. 21-24, 32).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Положенням ч. 1ст.185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у справі № 219/1766/18, такі особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними, так і позитивними фактами. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку (постанова Верховного Суду від 14.01.2019 року по справі № 751/4312/16-ц; постанова Верховного Суду від 05.07.2018 року по справі № 750/9883/16-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Що стосується купівлі мобільного телефону, позивачка зауважила, що необхідність придбання зазначеного вище мобільного телефону виникла у зв`язку з запровадженням дистанційного навчання.

Проте суд звертає увагу на те, що дітям придбалися раніше мобільні телефони марки VIVO V17 та VIVO НОМЕР_1 , наявність або відсутність яких позивач не спростовувала.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами якими саме особливими обставинами була викликана необхідність у придбанні мобільного телефону, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо позовних вимог по стягненню коштів з відповідача за навчання дітей слід зазначити наступне.

Згідно квитанцій про сплату коштів за навчання (а.с. 21-24), позивач сплати за навчання дітей кошти у загальному розмірі 25600,00 грн.

Відповідач зазначив, що ним було сплачено за навчання дітей кошти у розмірі 8000,00 грн., однак суд з такими доводами не може погодитись, адже в матеріалах справи (а.с. 60-63) наявні чотири квитанція із призначенням платежу - за навчання.

Згідно квитанцій, відповідачем було сплачено за навчання дітей кошти у розмірі 1500 + 1000 + 1000 + 1500 = 5000,00 грн.

Тобто, відповідачу потрібно сплатити 25 600 : 2 - 5000 = 7 800,00 грн.

Враховуючи викладені вище обставини, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача необхідно 7 800,00 грн. додаткових витрат.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд вважає за необхідне покласти судовий збір у розмірі 536,80 грн. на відповідача, стягнувши його в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 185, 191 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 7 800,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Ісаєва