Справа № 185/2816/23
Провадження № 2/185/1541/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання - Падафи А.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/2816/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - Єлістратов Р.В. , Писанка Н.С.,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я суму грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позову зазначає наступне.

Позивач з 13 вересня 1972 працював у шкідливих підземних умовах праці у відповідача. На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позивач працював з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах.

За час роботи на підприємстві займав посади гірника очисного забою, підземного електрослюсаря, та машиністом. 21 жовтня 1996 року позивач був звільнений з роботи, що також підтверджується копією трудової книжки позивача.

За час роботи на підприємстві відповідача позивач набув хронічних професійних захворювань, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06 грудня 2000 року.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено наявність у позивача професійних захворювань:

- хронічна попереко-крижова полірадикулопатія зі стійким больовим синдромом, м`язово-тонічним синдромом, на тлі дифузної протрузії диска L3-L4.

- Деформуючий артроз ліктьових суглобів.

Один із пунктів вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: довготривала робота в умовах впливу фізичної напруги і незручної робочої пози.

Згідно довідки Павлоградської МСЕК серії ДНА-01 №236972 від 12.03.2001 року про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, позивачу в результаті первинного огляду встановлено ступінь професійної втрати працездатності у 60%.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах.

3 огляду на вищевикладене, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я суму грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 06 березня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.05.2023 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне.

Право на отримання потерпілим відшкодування шкоди у разі настання стійкої втрати працездатності у тому числі і виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності за висновком МСЕК, тому належним відповідачем є фонд соцстраху.

Докази надані позивачем, щодо стягнення на його користь моральної шкоди є не належними, не обґрунтованими, не підтверджуючими жодну обставину по справі, що не дає змогу розглянути справу по суті позовних вимог та ухвалити законне обґрунтоване рішення суду.

Вважає, що позивач не має стійкої втрати працездатності за професійними захворюваннями.

Вважає, що є неналежним відповідачем, а тому в позові просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 29 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просивла задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надала заяву, якою просила відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач з 13.09.1972 по 21.10.1996 працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля».

21 жовтня 1996 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 7 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.12.2000 ОСОБА_1 має діагноз: хронічна попереко-крижова полірадикулопатія, деформуючий артроз ліктьових суглобів.

Хронічне професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи тривалий час в умовах дії шкідливих факторів на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Відповідно до первинної довідки Павлоградської МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 236972 від 12.03.2001 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності до березня 2002, причина інвалідності - професійне захворювання, дата переогляду - 15.12.2002.

Відповідно до первинної довідки Павлоградської МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 236972 від 12.03.2001 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 60%, дата переогляду - 01.03.2002.

Відповідно до повторної довідки Павлоградської МСЕК серії ДНА-01 №293927 від 17.04.2002 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 60%, безстроково, переогляду не підлягає.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з частиною першою статті 1168 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 60%, встановлення ІІІ групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції).

Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV).

Судом встановлено, що первинною довідкою Павлоградської МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 236972 від 12.03.2001 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності до березня 2002, та встановлено втрату працездатності у 60%, причина інвалідності - професійне захворювання, дата переогляду - 15.12.2002.

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закону № 717-V) скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України . З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

Закон № 717-V не може ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Тому, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд, оскільки починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

Згідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів.

В силу ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у справі співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження за клопотанням позивача змінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Як вбачається зі змісту п.8 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 №2, пред`явлення позову до неналежного відповідача та відсутності подальшого залучення належного відповідача має наслідком відмову у задоволенні позову.

Право на компенсацію моральної шкоди виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії, як визначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-3149цс15.

Безпосереднім доказом факту спричинення працівнику ушкодження здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності чи встановленні групи інвалідності, є саме первинний висновок медико-соціальної експертної комісії, який і встановлює розмір втрати працездатності у зв`язку із професійним захворюванням, та який суд приймає до уваги під час визначення розміру спричиненої працівнику моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту та предмету позовної заяви, позивачем пред`явлено позов про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я первинної довідки Павлоградської МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 236972, якою позивачу встановлено втрату працездатності у зв`язку із професійним захворюванням в розмірі 60% та третю групу інвалідності, а отже Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», як роботодавець, є неналежним відповідачем у справі.

Належним відповідачем є відповідний Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, або його правонаступник.

Від позивача клопотань про залучення в якості співвідповідача або клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем в порядку ст.51 ЦПК України не надходило. Представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, що були заявлені до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля».

Враховуючи викладене, суд вважає, що обставини викладені позивачем не знайшли свого обґрунтованого підтвердження, разом з тим зазначений позов пред`явлено до неналежного відповідача, за цих та вищезазначених обставин у задоволенні позовних вимог, слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко