Справа №478/341/23
Провадження № 22-ц/812/725/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про місце дату та час судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк»

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської від 10 травня 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Сябренко І.П., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, головний державний виконавець Казанківського відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Головін Олег Юрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (далі приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М.), головний державний виконавець Казанківського відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Головін О.Ю. (далі головний державний виконавець Казанківського ВДВС ПМУМЮ Головін О.Ю.), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 24 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 12691 грн 55 коп.

Так, 28 листопада 2021 року вона отримала постанову державного виконавця Казанківського РВ ДВС ПМУ МЮ Головіна О.Ю. про відкриття виконавчого провадження, та дізналась, що відносно неї 17 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження N°57434713 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 4363, який виданий приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. від 24 травня 2016 року щодо стягнення з неї боргу в загальному розмірі 12691,55 грн., на користь ПАТ КБ ''ПриватБанк''. Тому, вказує, що строки позовної давності для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню нею не пропущено.

28 листопада 2021 року вона звернулась до державного виконавця Казанківського РВДВС ПМУЮ Головіна О.Ю з заявою про надання копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 57434713 та копії виконавчого напису № 4363, який виданий приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. 24 травня 2016 р. щодо стягнення з неї боргу в загальному розмірі 12691,55 грн., на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Вказує, що відповідь та копію виконавчого напису № 4363 від 24 травня 2016 року на її запит вона не отримала.

Вважає, що виконавчий напис № 4363 від 24 травня 2016 року, який виданий приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. від 24 травня 2016 року щодо стягнення з неї боргу в загальному розмірі 12691,55 грн., та відкриття виконавчого провадження вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а саме в напрямку стягнення заборгованості.

Так, нормами чинного законодавства встановлено, що виконавчі написи виносяться тільки для безспірного стягнення заборгованості яка забезпечена заставою або іпотекою, або для безспірного звернення стягнення на заставне або іпотечне майно, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення з неї заборгованості без її доказувань.

Вказує, що вчинення спірного виконавчого напису, за якимось простим кредитом, не передбачено нормами чинного законодавства

Звертає увагу суду на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та її позиції як позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.

Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Крім того, відповідач з заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором якого зовсім і не було, звернувся після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги та після спливу спеціального строку щодо стягнення відсотків та пені.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, що відповідачем не доведено.

Отже, вважаю виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і відповідачем пропущено всі можливі строки, на протязі якого міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

Враховуючи вищевикладене просила, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4363, який вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 24 травня 2016 року.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 24 травня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №4363, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, за Кредитним договором №б/н від 01 квітня 2008 року, в сумі 12691 грн 55 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1073 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просили його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так вказували, що позивач, нехтуючи вимогами ст. 81 ЦПК України, не надала до суду доказів, які б спростували наявність заборгованості за кредитним договором, або докази, які б вказали на те, що ця сума зазначена при вчиненні виконавчого напису відрізняється від дійсної.

Тому, вважають, що судом не в повному обсязі досліджено надані докази у справі, що призвело до ухвалення помилкового незаконного необґрунтованого висновку суду.

Також суд при ухваленні рішення зазначив про те, що в порушення вимог статті 88 ЗУ «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років

Однак, враховуючи, що договір на сьогоднішній момент діє заборгованість не погашена, то строк давності повинен застосовуватися як до подій, що не припинилися.

Крім того, звертають увагу суду, що позивачем не оскаржується наявність боргу, так, позивач не оспорює ані суму боргу, ані його наявність.

Правом на подачу відзиву учасники справи не скористалися.

У судове засідання позивач, відповідачі та третя особа не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Керуючись положеннями статті 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з виконавчого напису нотаріуса та встановлено судом, 01 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», назву якого замінено на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису.

24 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4363, про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за Кредитним договором №б/н від 01 квітня 2008 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», заборгованості в сумі 10991 грн 55 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом 5076 грн 09 коп.; сума заборгованості за відсотками 4692 грн 05 коп.; пеня та комісія 700 грн; штраф 523 грн 41 коп. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1700 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 12691 грн 55 коп. Строк, за який провадиться стягнення, - сім років одинадцять місяців тридцять днів, а саме з 01.04.2008 року по 31.03.2016 року (а.с.17).

Постановою головного державного виконавця Казанківського відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Головіна О.Ю. від 17.10.2018 року при примусовому виконанні виконавчого напису №4363, виданого 24.05.2016 року, було відкрито виконавче провадження №57434713 про стягнення з ОСОБА_1 користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 12691 грн 55 коп. (а.с.15)

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приватним нотаріусом не було враховано вимоги ст.88 Закону України «Про нотаріат», в якій зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем ОСОБА_1 повідомлення про усунення порушень за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та наданим сторонами доказам, ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.

Згідно підпункту 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.1 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172.(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17.

Частинами 1 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, обов`язок надання доказів у підтвердження своїх доводів є не тільки у позивача, але і у відповідача.

При цьому, позивач стверджував, що не отримував від відповідача вимоги про усунення порушень за кредитним договором та необхідності сплатити заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з вказаних норм процесуального права та позиції позивача, саме відповідач повинен був надати суду докази у підтвердження надання приватному нотаріусу Бондар І.М. всіх належних документів для вчинення виконавчого напису, у тому числі кредитний договір, укладений між сторонами, вимогу до позивача про усунення порушень за кредитним договором та докази направлення цієї вимоги на адресу позивача і докази у підтвердження отримання цієї вимоги позивачем, або повернення її на адресу відповідача.

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі №201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надати вказані матеріали остання не має можливості у зв`язку з їх знищенням відповідно до акту від 05 січня 2021 року №8 схваленого протоколом засідання ЕК Південного-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) 01 грудня 2021 року №12 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду, копії виконавчих написів та документів, на підставі яких вони вчиненні за 2016 рік.

Таким чином, у суду відсутня можливість встановити правомірність видачі виконавчого напису з огляду на дотримання пункту 1 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в відповідачем до суду першої інстанції не було надано жодного документу, які були подані приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а відтак відповідачем суду не було надано жодного доказу у підтвердження дотримання ним вимог закону при зверненні до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Встановивши, що матеріали справи не містять доказів вручення ОСОБА_1 вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором, а нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання вказаного листа-вимоги, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що відповідачем не доведено належне повідомлення боржника щодо існуючої заборгованості, відсутні докази безспірності заборгованості, таким чином, нотаріусом вчинено виконавчий

Згідно пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Матеріали справи взагалі не містять відомостей, що спірний виконавчий напис вчинений на кредитному договорі, укладеному між АТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Отже, доводи позивача не були спростовані відповідачем, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису, що є його процесуальним обов`язком, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що на адресу позивача банком не було направлено письмову вимогу про усунення порушення за зобов`язаннями, що спростовує безспірність заборгованості.

Крім того, саме відповідач, який порушує питання про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , зобов`язаний був надати суду першої інстанції розрахунок заборгованості, що ним зроблено не було.

Твердження в апеляційній скарзі, що банком нотаріусу були надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, належними доказами не підтвердженні, оскільки ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду відповідачем не було повідомлено, які саме документи були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не були надані і їх копії.

Апеляційний суд зазначає, що відповідачем суду першої інстанції не було надано жодного документу, зокрема, ні кредитного договору від 01 квітня 2008 року, ні виписки з рахунку боржника, ні будь-якого іншого документу, які були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису та підтверджували безспірність заборгованості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відсутні правові підстави для відшкодування відповідачу понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської від 10 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 20 липня 2023 року.