Справа № 588/610/23
№ провадження 2/588/150/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Безкоровайної А.С., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивачки у позовній заяві та відповіді на відзив

Позивачка у березні 2023 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 16 березня 2023 року ОСОБА_2 розмістив в соціальній мережі Фейсбук на власній сторінці https://www.facebook.com/profile.php?id=97182, сторінці " ОСОБА_6 без обмежень" https://www.facebook.com/groups/34139 та сторінці «Охтирський район без обмежень» https://www.facebook.com/groups/60842/permalink/361521/ публікацію, перша частина якої є наступного змісту: «Я звісно можу мати глибоке переконання, про те що ОСОБА_7 , виславши власного сина за кордон, щоб не заважав, перетворила своє помешкання на притон, де надає послуги зовсім не юридичного характеру, а під час зловживання продукцією ТМ ОСОБА_8 та іншими стимуляторами її бурхливої активності, надсилає витвори своєї хворої уяви до слідчих органів і в цьому було б набагато більше фактажу та підтверджень ніж в писанині Міняйло».

Зазначений вище текст на думку ОСОБА_1 містить завідомо неправдиві вигадані факти про перетворення помешкання позивачки на притон, надання послуг неюридичного характеру, зловживання спиртними напоями, містить перекручені фактичні дані щодо причин перебування сина за кордоном. У наведеній частині публікації не використовуються мовностилістичні засоби такі як гіпербола, алегорія, сатира, які б свідчили про наявність у цьому тексті оціночних суджень. Позивач як публічний діяч може піддаватись критиці та обговоренню свого приватного життя лише к разі, якщо це характеризує виконання своїх функцій. У наведеному фрагменті публікації відповідач поширив завідомо неправдиву вигадку, яка ганьбить позивача, інформація має ознаки наклепу, викладена у брутальній принизливій формі, не має відношення до оціночних суджень.

Позивачка вважає, що подальший текст публікації за виключенням наведеного фрагменту містить оціночні судження щодо неї як публічного діяча, загальний її зміст має образливий характер не тільки стосовно позивачки, а й інших осіб. Указана сторінка і публікація належить саме відповідачу, оскільки він разом з текстом оприлюднив відео з судового засідання та копію документу, які могли бути доступними тільки йому. Станом на дату подачі цієї позовної заяви публікація досі залишається загальнодоступною.

Інформація була доведена до відома широкого кола осіб, стосувалась особистого життя позивача, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття та неетичної поведінки в особистому та суспільному житті. Незрозуміло як відповідачу може бути відомо про те, що відбувається вдома у позивача у місті Суми.

ОСОБА_1 вважає дії відповідача ганебними і такими, що зачіпають її честь, гідність та ділову репутацію, зачіпають її батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом позивачкою, та зачіпає її неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На думку позивачки публікація відповідача негативно впливає на її імідж як мешканця багатоквартирного будинку, в якому вона проживає разом з сім`єю, що викликає зрозуміле обурення у її сусідів. Відповідач поширив завідомо неправдиву вигадку з метою зганьбити її перед значною кількістю людей, оскільки тільки у групі «Тростянець без обмежень» 14,7 тис. учасників, а у групі «Охтирський район без обмежень» 1614 учасників, без врахування репостів та інших способів поширення зазначеного відповідачем.

Після того, як батько позивачки прочитав в соціальній мережі про те, що за адресою його помешкання є «притон», а його внук тимчасово проживає разом з рідним батьком за кордоном не з мотивів безпеки дитини, а нібито щоб не заважав, у нього, маючи серйозні хронічні захворювання серця, через надмірне хвилювання значно підвищився тиск та стався гіпертонічний криз.

Наведені неправдиві факти у публікації відповідача негативно впливають на сина позивачки та можуть мати негативний вплив на його відносини з іншими людьми.

Також ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач займає посаду заступника голови Охтирської районної ради, який повинен дотримуватись вимог законодавства, загальновизнаних правил етичної поведінки та Правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб органів місцевого самоврядування, які затверджені Наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 року № 158, які зобов`язують бути доброзичливим, ввічливим, дотримуватись високої культури спілкування, з повагою ставитись до прав, свобод людини, утримуватись у тому числі у поза робочий час від поширення інформації, зокрема, розміщення коментарів на веб сайтах і у соціальних мережах, що можуть завдавати школи репутації державних органів та місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 вважає, що сума моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. є такою, що відповідає розумності та справедливості та глибині фізичних та душевних страждань, які понесла вона та члени її родини. Позивач вважала, що при визначенні розміру моральної шкоди слід врахувати посаду, які обіймає відповідач та розмір його заробітної плати.

Посилаючись на указані обставини, норми статті 277 ЦК України, «презумпцію добропорядності», приписи статті 30 Закону України «Про інформацію» ОСОБА_1 просить суд:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності та честі наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в соціальній мережі фейсбук на власній сторінці ІНФОРМАЦІЯ_3 та сторінці " ОСОБА_6 без обмежень" ІНФОРМАЦІЯ_4 та сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що « ОСОБА_7 , виславши власного сина за кордон, щоб не заважав, перетворила своє помешкання на притон, де надає послуги зовсім не юридичного характеру, а під час зловживання продукцією ТМ ОСОБА_8 та іншими стимуляторами її бурхливої активності, надсилає витвори своєї хворої уяви до слідчих органів і в цьому було б набагато більше фактажу та підтверджень ніж в писанині Міняйло»;

2) зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену неправдиву інформацію розміщену в соціальній мережі фейсбук на власній сторінці ІНФОРМАЦІЯ_3 сторінці " ОСОБА_6 без обмежень" https://www.facebook.com/groups/34139 та сторінці «Охтирський район без обмежень» https://www.facebook.com/groups/60842/permalink/361521/ відносно ОСОБА_1 шляхом розміщення на власній сторінці та групах «Тростянець без обмежень» та «Охтирський район без обмежень» повідомлення про опублікування недостовірних даних стосовно ОСОБА_1 про те, що « ОСОБА_7 , виславши власного сина за кордон, щоб не заважав, перетворила своє помешкання на притон, де надає послуги зовсім не юридичного характеру, а під час зловживання продукцією ТМ ОСОБА_8 та іншими стимуляторами її бурхливої активності, надсилає витвори своєї хворої уяви до слідчих органів і в цьому було б набагато більше фактажу та підтверджень ніж в писанині Міняйло»;

3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 70 000 грн.

Стислий виклик позиції відповідача

Представником відповідача ОСОБА_3 через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Посилався на те, що виокремлений позивачем абзац не може розглядатись окремо від загальної публікації та подій, на які вона посилається. У публікації є посилання на те, що відповідач може мати глибоке переконання, чого його не може позбавити суд. Відповідач не може виконати вимоги ОСОБА_1 стосовно спростування інформації про перебування її сина за кордоном, як недостовірної, тому що ця інформація є дійсним фактом, що підтверджується власними публікаціями ОСОБА_1 у соціальній мережі ОСОБА_11 . Причини відправлення сина за кордон є оціночним судженням. Абзац, який оскаржує ОСОБА_12 завершується словами:...а під час зловживання продуцією ТМ ОСОБА_8 та іншими стимуляторами її бурхливої активності, надсилає витвори своєї хворої уяви до слідчих органів і в цьому було б набагато більше фактажу та підтверджень ніж в писанині Міняйло. Ця інформація є повністю правдивою та підтверджується наявним у відповідача витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №000169, що підтверджує розпочате відносно ОСОБА_1 досудове розслідування за статтею 383 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про злочин, в якому ОСОБА_2 визнано потерпілим, а завідомо неправдиве повідомлення про злочин здійснювалось безпосередньо ОСОБА_1 . В останній фразі фактично здійснено художнє порівняння, адже ОСОБА_1 написала заяву про злочин керуючись, фото відповідача у соціальній мережі з народним депутатом Деркачом кількарічної давнини, та власними переконаннями, про неприпустимість чого і йшлося в публікації, адже з публікації ОСОБА_1 також можна зробити певні висновки про її стан та моральні якості.

Текст позовної заяви містить хаотично скопійовані витримки із законів та документів та не має жодного зв`язку з предметом позову, жодного наклепу не було здійснено, а правила етичної поведінки посадової особи не є предметом позову. Позивачка теж є посадовою особою місцевого самоврядування і публічною фігурою. Особиста сторінка відповідача у соціальній мережі не є засобом масової інформації. Публікація у ЗМІ не передбачає можливість особі надати відповідь, разом з тим будь які відомості у соціальних мережах можуть бути спростовані особою. ОСОБА_1 безпосередньо неодноразово приймала участь в обговоренні публікацій та розміщувала відповідні коментарі і публікації на своїй сторінці. Позивач фактично сама задала тон спілкування у соціальній мережі, що підтверджується відповідними скріншотами, могла заперечувати будь-яку інформацію відразу у соціальній мережі.

ОСОБА_1 не доведено яким чином зачіпає публікація її батька та сина, доказів заподіяння їм шкоди не надано, обурення сусідів та втрата іміджу нічим не підтверджується. Не доведено причинний зв`язок та погіршення стану здоров`я ОСОБА_13 через хвилювання від прочитаної публікації, негативний вплив публікації на сина. У відзиві представник відповідача посилається на маніпулювання позивачем фактами з метою отримання неправомірної вигоди. Характеристика від ОСББ «Іллінська, 52/2» не містить дати, інформація в ній про проживання сина з позивачем не відповідає дійсності, її зміст викликає сумніви. Лист депутата Сумської обласної ради Медуниці О.В. не має значення, його позивачка намагається використати створюючи ілюзію власної чисельної підтримки.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою суду від 31.03.2023 року позовну заяву залишено без руху та позивачці надана строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду позивачкою 03.04.2023 року усунено недоліки.

Ухвалою суду від 07.04.2023 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Представником відповідача 24.04.2023 року наданий відзив на позовну заяву

Позивачкою 03.05.2023 року подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 16.06.2023 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що 16 березня 2023 року відповідач ОСОБА_2 в соціальній мережі Facebook на особистій сторінці, а також на сторінці "Тростянець без обмежень" та сторінці «Охтирський район без обмежень» розмістив публікацію з посиланням на відеозапис судового засідання за участі відповідача та фотозображенням листа Тростянецької міської ради від 28.07.2022 № 2807/1 підписаного позивачкою ОСОБА_1 як заступником міського голови. В указаному листі, який адресовано до Служби безпеки України та Офіса Генерального прокурора, Тростянецька міська рада звертається до указаних органів з метою перевірки причетності члена партії «Наш край» та депутата Охтирської міської ради ОСОБА_2 до діяльності народного депутата ОСОБА_14 та просить з`ясувати з якою метою ОСОБА_2 збирає інформацію про посадових осіб органів місцевого самоврядування (а.с.15-17).

Відповідач є адміністратором груп "Тростянець без обмежень" (14,7 тис. учасників) та «Охтирський район без обмежень» (1614 учасників) (а.с.11, 12).

Текст спірної публікації, розміщення якої в соціальній мережі Facebook відповідач ОСОБА_2 не оспорює, розпочинається з фрагменту, який ОСОБА_1 просить визнати недостовірним як такий, що містить фактичні твердження, які вигадані, викладені у брутальній і принизливій формі і не відповідають дійсності: «Я звісно можу мати глибоке переконання, про те що ОСОБА_7 , виславши власного сина за кордон, щоб не заважав, перетворила своє помешкання на притон, де надає послуги зовсім не юридичного характеру, а під час зловживання продукцією ТМ ОСОБА_8 та іншими стимуляторами її бурхливої активності, надсилає витвори своєї хворої уяви до слідчих органів і в цьому було б набагато більше фактажу та підтверджень ніж в писанині ОСОБА_12 ».

Подальший текст публікації, який не оспорюється позивачем, за своїм змістом і контекстом стосується того, що ОСОБА_2 вважає звернення ОСОБА_1 до Служби безпеки України та Офіса Генерального прокурора завідомо неправдивим повідомленням про вчинення ним особливо тяжкого злочину. Слідчим СВ Відділення поліції № 1 (м.Тростянець) Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000169 від 28.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 383 КК України, яке було закрито постановою слідчого від 31.12.2022 року. З указаною постановою слідчого Кисіленко А.В. про закриття указаного кримінального провадження не погодився автор публікації ОСОБА_2 та виклав негативну характеристику постанови слідчого Кисіленко А.В. з посиланням на її непрофесіоналізм, зазначивши, що ухвалою слідчого судді від 15.03.2023 року постанова указаного слідчого про закриття кримінального провадження № 0000169 від 28.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 383 КК України була скасована, а матеріали кримінального провадження направлені для продовження досудового розслідування.

На момент розміщення відповідачем указаної публікації ОСОБА_1 займала посаду заступника міського голови Тростянецької міської територіальної громади.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

У частині третій статті 277 ЦК України (у редакції, чинній станом на 28 березня 2014 року) передбачалося, що «негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 1170-VII від 27 березня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, частину третю статті 277 ЦК України виключено.

Тому чинне законодавство з 19 квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації.

Отже, для позивача ОСОБА_1 діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення недостовірної інформації; 2) недостовірності цієї інформації, а посилання ОСОБА_1 на частину 3 статті 277 ЦК України та «презумпцію добропорядності» є помилковим.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 398/3086/19 (провадження № 61-9893св20) зазначено, що: «за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом».

Повертаючись до обставин цієї справи суд зазначає, що хоча опублікована відповідачем спірна інформація є провокативною, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, зокрема, тверджень про явища об`єктивної дійсності, фактичні обставини, які склались у певному місці та часі та за певних умов.

Факт перебування сина позивача за кордоном у період з серпня 2022 і до моменту публікації 16.03.2023 ОСОБА_1 визнала, що виключає підстави для визнання цієї обставини недостовірною. Зазначення у спірній публікації про те, що ОСОБА_1 «вислала власного сина за кордон, щоб не заважав» є суб`єктивною оцінкою відповідача цього факту, на що вказують використані ним мовні засоби, що є вираженням його особистої думки та поглядів, перевірити відповідність дійсності яких неможливо.

Вжите у спірній публікації слово «притон» носить негативне провокативне забарвлення, може мати різні значення щодо діяльності особи. Академічний тлумачний словник визначає «притон» як місце зосередження, притулок антигромадських або аморальних, злочинних елементів. Тому у вжитому відповідачем контексті стосовно помешкання позивачки, фрази є оціночними судженнями правдивість яких не можна перевірити на предмет їх дійсності.

Відповідач, вживаючи на початку публікації словосполучення «на моє глибоке переконання» викладає суб`єктивну оцінку поведінки позивачки ОСОБА_1 у приватному житті, але її не можна витлумачити як таку, що містить ствердження про порушення позивачем законодавства, дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями відповідача.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача ОСОБА_1 на те, що спірний фрагмент публікації є фактичним твердженням через те, що на її думку він не містить гіпербол, алегорій, сатири, які відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» характеризують оціночні судження. Наведений в указаній нормі перелік мовних засобів не слід вважати вичерпним для оціночних суджень. До них ще слід віднести інші мовні засоби (метафора, порівняння), що виконують роль образного визначення та виражають ставлення того, хто говорить до особи, факту, думки.

Також суд враховує, що указана у публікації фраза «надсилає витвори своєї хворої уяви до слідчих органів» зазначена відповідачем як реакція на дії ОСОБА_1 як посадової особи Тростянецької міської ради, які пов`язані із підписанням нею звернення до Служби безпеки України та Офіса Генерального прокурора стосовно відповідача ОСОБА_2 .

Тому такі фрази є критичною оцінкою з боку ОСОБА_2 дій позивачки як посадової особи органу місцевого самоврядування, а тому межа допустимої критики її дій як посадової особи є значно ширшою, вона має бути відкрита до суворої критики. Факт підписання звернення до правоохоронних органів відносно ОСОБА_15 позивач ОСОБА_1 не оспорила. Оцінка відповідачем такого звернення «як витвір хворої уяви» не можна вважати фактичним твердженням, яке підлягає оцінці на предмет істинності і не може бути спростовано.

Зважаючи на викладене, вислови відповідача викладені у оспорюваному позивачем фрагменті не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, у тому числі наданими позивачкою характеристикою з місця проживання та листом депутата Сумської обласної ради (а.с.14, 54 зворотній бік аркуша), тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині її вимог про визнання недостовірною відповідного фрагменту інформації та зобов`язання відповідача її спростувати.

Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з таких мотивів.

Як вже зазначено судом у спірному фрагменті публікації у соціальній мережі містяться оціночні судження відповідача стосовно ОСОБА_1 .

При цьому указана у оспорюваному фрагменті інформація є очевидно негативною, викладена у брутальній та принизливій формі, стосується приватного життя позивача, а не її професійної діяльності, а також характеризує її поведінку як матері стосовно сина, який на думку відповідача їй заважає. У спірному фрагменті публікації формується негативний морально-етичний портрет позивачки у приватному житті у принизливій формі, характеризує її як особу, яка веде аморальний спосіб життя і перетворила помешкання на притон.

Слід звернути увагу, що оціночне судження, виражене в образливій формі, не тягне за собою відповідальності як за висловлення оціночного судження лише тоді, коли воно має під собою достатнє фактичне підґрунтя і не є надмірним, враховуючи також ситуацію та ті обставини, за яких відбувалось поширення висловлювань. В таких випадках Європейський суд з прав людини зазначає, що навіть у разі, коли твердження прирівнюється до суб`єктивної оцінки, адекватність втручання може залежати від того, чи існує достатня фактична підстава для спростовуваного затвердження, оскільки навіть суб`єктивна оцінка, яка не має під собою ніякої фактичної основи, може бути надмірною (рішення у справі «Де ГАЕ і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року).

Суд вважає необхідним зазначити, що якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Відповідач разом з відзивом надав до суду світлини (а.с.42-44), які розмістила позивач на своїй власній сторінці у соціальній мережі, які, як він посилався, давали йому підґрунтя для відповідних оціночних суджень, а також надав скріншоти коментарів користувачів соціальної мережі, серед яких є коментарі позивачки (а.с.33-41), стверджуючи, що виходячи з їх змісту ОСОБА_1 сама задала відповідний стиль спілкування.

Проте надані відповідачем скрін-шоти з соціальної мережі не є достатнім фактичним базисом для тих оціночних суджень відповідача, які викладені у спірному фрагменті, тому викладена суб`єктивна оцінка приватного життя ОСОБА_1 та її ставлення до сина є надмірною і становить втручання у право позивача на повагу до честі та гідності, її приватного життя.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, суд дійшов висновку, що висловлення відповідачем суб`єктивної думки у формі оціночних суджень, що стосується приватного життя ОСОБА_1 у брутальній та принизливій формі є підставою для покладання на нього обов`язку відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду.

При визначенні розміру моральної шкоди суд не бере до уваги посилання ОСОБА_1 на спричинені публікацією переживання її батьку, перенесення ним гіпертонічного кризу та негативний вплив публікації на сина. Суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що відсутні докази причинного зв`язку розміщення спірної публікацій наслідків у вигляді відповідного стану членів сім`ї позивача.

Крім того, суд виходить з того, що позивачка має право звертатись за захистом своїх порушених прав внаслідок приниження її честі та гідності.

Розмір моральної шкоди залежить від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, а не від розміру заробітної плати особи, яка завдали шкоди, на що посилається позивач, обґрунтовуючи заявлений розмір.

Виходячи з того, що публікація була розміщена у публічних групах в соціальній мережі, які мають велику кількість учасників з Тростянецької та Охтирської територіальних громад, на території якої здійснювала позивач свою професійну діяльність, суд враховуючи вимоги розумності і справедливості дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 10000 грн. за завдану їй приниженням честі та гідності моральну шкоду.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду сплатила судовий збір з вимоги немайнового характеру в сумі 1073 грн. 60 коп., а з вимоги про відшкодування моральної шкоди у справі про захист честі гідності - в сумі 2684 грн.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Оскільки немайнова позовна вимога ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, сплачений нею судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. не підлягає стягненню з відповідача. Вимога про відшкодування моральної шкоди задоволена на 14,3 %, а тому з відповідача на корист ОСОБА_12 слід стягнути 383 грн. 81 коп. судового збору (2684 грн. х 14,3%).

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та 383 грн. 81 коп. судового збору.

Позов в частині інших вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 19.07.2023 року

Сторони:

Позивачка

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , 42600

Суддя М.В. Щербаченко