Справа № 368/369/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Дерев`янко Я.С.

представника третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Плюти П.Ю.

та третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 ,

розглянувши під час підготовчого засідання в місті Кагарлик цивільну справу за заявою третьої особи ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовною заявою ОСОБА_9 до Кагарлицького районного споживчого товариства, треті особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_2 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_6 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_7 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 про визнання незаконним та недійсним протоколу, незаконним звільнення, поновлення на посаді, -

в с т а н о в и в:

третя особа ОСОБА_1 та її представник просять суд скасувати заборону державним реєстраторам та іншим суб`єктам у сфері державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін голови Кагарлицького районного споживчого товариства (), обґрунтовуючи наступним.

У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_9 до Кагарлицького районного споживчого товариства, 52 третіх осіб, без самостійних вимог про визнання незаконним та недійсним протоколу, незаконним звільненням, поновлення на посаді.

14.04.2023 року у судовому засіданні Кагарлицьким районним судом Київської області було розглянуто клопотання позивача про забезпечення позову, а саме: заборони державним реєстраторам та іншим суб`єктам у сфері державної реєстрації вчиняти будь-які дії щодо внесення будь-яких змін голови Кагарлицького районного споживчого товариства.

За результатами розгляду даного клопотання судом було постановлено ухвалу, якою клопотання було задоволено та вжито відповідних заходів забезпечення позову.

Отже, предметом позову є вимоги оскарження протоколу загальних зборів членів Кагарлицького районного споживчого товариства.

На даний час позивачу стало відомо, що з вказаним протоколом неодноразово звертались до державних реєстраторів для проведення державної реєстрації змін та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб відомостей про позивача як голови Кагарлицького районного споживчого товариства.

Вказані дії можуть призвести до порушення прав позивача та унеможливити виконання рішення суду у справі, а тому слід вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини справи та вимоги процесуального закону, суд приходить до висновку про наявність належних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а саме: заборонити державним реєстраторам та Іншим суб`єктам у сфері державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення будь-яких змін голови Кагарлицького районного споживчого товариства є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.

Разом з тим, із такими висновками суду вона не погоджується та вважає, що вони зроблені без урахування й дослідження усіх доказів, які наявні в матеріалах справи. При цьому недоліки, які були визначені судом в ухвалі від 06.04.2023 року позивачем усунуті не були. Відтак, вважають що вжиття заходів забезпечення позову не було достатньо обґрунтованим та є передчасним

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а позивач звернувся до суду про визнання незаконним та недійсним протоколу. Однак, протокол загальних зборів членів товариства є внутрішнім документом, у якому фіксується перебіг загальних зборів та прийняті рішення, а тому його не можливо оспорювати. Тому необхідно надати до суду рішення зборів, яке було прийнято на зборах членами Кагарлицького районного споживчого товариства підставі даного протоколу.

З наведеного можна зробити висновок про те, що будь-які права позивача у справі на момент подання позовної заяви не порушувалися, а тому були відсутні і підстави для вжиття будь-яких заходів забезпечення позову для подальшого захисту його прав.

Частиною 10 ст. 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. (Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 03.04.2019 у справі № 918/702/18, від 17.04.2019 у справі № 914/1257/18, від 02.07.2019 № 910/16944/18).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, у даному випадку, саме на Позивача покладено обов`язок доведення, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак, звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивачем не доведено існування фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно приписів ст.ст. 76, 77 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Водночас, заявником не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 ЦПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення ефективного захисту порушених прав заявника в разі невжиття таких заходів, а посилання заявника на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на вчинення певних реєстраційних дій щодо діяльності Кагарлицького РСТ, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, наведені позивачем доводи, які, як зазначає останній, викликають у нього побоювання щодо майбутнього ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення прав позивачки, є лише оціночними суб`єктивними судженнями без конкретних доказів, які свідчили б про потенційну можливість проведення певних реєстраційних дій щодо припинення діяльності Кагарлицького РСТ.

З огляду на відсутність будь-яких доказів у справі, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів позивача, аргументи останнього є нічим іншим, як припущеннями.

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову, у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації проводити реєстраційні дії щодо Кагарлицького РСТ може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів позивача. А подана заява обґрунтована власними припущеннями заявника, що не є достатніми підставами для задоволення заяви про забезпечення позову.

Додатковим аргументом який на її переконання підтверджує безпідставність вжиття судом заходів забезпечення позову є те, що позивачем у даній справі оскаржується проміжне, рішення Кагарлицького РСТ, яке є внутрішнім документом, у якому фіксується перебіг загальних зборів та прийняті рішення, відповідна ж постанова про звільнення ОСОБА_9 на загальних зборах не приймалась, а тому його не можливо оскаржити.

Більш того, на даний час очевидно, що пан ОСОБА_9 продовжує знаходитись на посаді голови правління Кагарлицького районного споживчого товариства, видає розпорядження, постанови, виплачує грошові кошти пайщикам, підписує доручення, а отже фактично керує товариством, а тому про порушення його прав не може бути й мови.

Щодо підвідомчості спору судам господарської юрисдикції, хочу зазначити наступне.

У постанові ОП КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі №766/23789/19 судом зроблено декілька важливих висновків, у тому числі щодо тлумачення поняття посадова особа та порядку застосування положень п.5 ч. 1ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб. Тобто, підставою для розірвання договору згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Таким чином, умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за цією статтею КЗпП України є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню, оскільки поняття «припинення повноважень» не є тотожним поняттю «звільнення».

Особа є посадовою не лише тоді, коли вона здійснює відповідні функції або виконує обов`язки постійно, а й у разі, коли здійснює їх тимчасово.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду: у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 753/1604/17, провадження № 61-26664св18, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 487/2178/19, провадження № 61-9626св20, у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 646/4106/20, провадження № 61-3373св21 та інших.

Тлумачення наведених вище норм права дає підстави для висновку, що основними критеріями при визначенні кола посадових осіб, до яких може бути застосована ця норма, є, по-перше, належність конкретної посади до органу управління (керівного, виконавчого, наглядового тощо) юридичної особи, в тому числі закріплення статусу посадової особи в статуті, й, по-друге, передбачена законодавством чи статутом процедура припинення повноважень такої посадової особи за рішенням власника, адже наявність юридичного факту - припинення повноваження посадової особи за рішенням власника в особі відповідного органу управління, повинно передувати звільненню на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Вказане підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною при розгляді спору про розірвання трудового договору на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, яка вказала, що має значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством та установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, провадження № 14-670цс19, від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц, провадження № 14-113цс20, від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17, провадження № 14-115цс20, від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19, провадження № 14-163цс20).

Щодо господарської юрисдикції даного спору вважають за необхідне звернути увагу на постанови від 13 жовтня 2020 року № 683/351/16-ц; від 28 листопада 2018 року №562/304/17, від 4 лютого 2020 року справі № 915/540/16. У цих справах керівника було звільнено за рішенням органу управління, а керівник намагався це рішення оскаржити.

Найбільш чітко позиція ВС з цього питання висловлена в постанові від 15 вересня 2020 року №205/4196/18.

До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ІДК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи з такого відсторонення або звільнення.

За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Враховуючи предмет спору у даній справі та обставини за яких було подано позовну заяву приходимо до висновку, що у даному випадку посадовою особою товариства оскаржується рішення органу управління юридичної особи щодо звільнення такого керівника, а тому у даному випадку існують корпоративні відносини, а не трудові, які мають розглядатися у порядку господарського судочинства.

Треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 підтримали клопотання третьої особи ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову та просять задовольнити.

Третя особа - ОСОБА_27 не підтримує подане клопотання та просить у його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши клопотання та думку щодо його, вивчивши матеріали подані до клопотання, приходить до наступного висновку.

До Кагарлицького районного суду Київської області звернувся ОСОБА_9 із позовом до Кагарлицького районного споживчого товариства про визнання незаконним та недійсним протоколу, незаконним звільненням та поновлення на посаді.

Разом із позовом ОСОБА_9 подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 14.04.2023 р. заяву ОСОБА_9 було задоволено та заборонено державним реєстраторам та іншим суб`єктам у сфері державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення будь-яких змін голови Кагарлицького районного споживчого товариства ().

Позивачем ОСОБА_9 на виконання ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 06.04.20230 р. було залучено пайовиків у кількості 53 особи в якості третіх осіб.

Станом на 05.07.2023 р. рішення по справі не винесено.

Суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд враховує, що інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Вбачається, що постановлення судом ухвали про скасування заходів забезпечення позову може мати місце, зокрема, у разі усунення (відсутності) підстав, що стали підставою для їх застосування.

Наслідком постановлення судом ухвали про скасування заходів забезпечення позову є приведення сторін у первісний стан, тобто такий, який існував до постановлення відповідної ухвали про забезпечення позову, а саме: зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Проте, наразі матеріалами клопотання про скасування забезпечення позову достеменно не доведено усунення підстав, які стали підставою для винесення ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 14.04.2023 про забезпечення позову в даній справі.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі й задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17 (14-88цс20): Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде помірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В даному випадку накладання арешту забезпечує «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, скасування заходів забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Таким чином, надаючи оцінку викладеним у заяві про скасування заходів забезпечення позову обставинам, суд враховує ефективність застосованого способу забезпечення позову для можливого запобігання порушенню або припиненню порушення прав, свобод чи інтересів позивача у майбутньому та співмірність застосованого заходу забезпечення позову з позовними вимогами та інтересами інших учасників справи. Вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та для забезпечення збалансованості інтересів сторін.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Заява про скасування заходів забезпечення позову повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені доказами, щодо виконання заявником вказаного рішення суду.

Матеріали справи свідчать про те, що третя особа ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, не надала жодних належних і допустимих доказів, які свідчать те, що по справі винесено рішення та про наявність підстав для скасування вжитих заходів забезпечення позову, а саме того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

На підставі викладеного, суд вважає, що потреба в забезпеченні позову не відпала та не змінились обставини, що зумовили його застосування, тому заява про скасування заходів забезпечення позову є передчасною та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 153 - 158 ЦПК України суд ,-

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовною заявою ОСОБА_9 до Кагарлицького районного споживчого товариства, треті особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_2 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_6 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_7 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 про визнання незаконним та недійсним протоколу, незаконним звільнення, поновлення на посаді - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 11.07.2023 р.

Суддя І.І. Шевченко