Справа № 461/4869/22
Провадження № 2/461/943/23
УХВАЛА

12.07.2023 року, суддя Галицького районного суду м.Львова Мироненко Л.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що 06.07.2023 року його представник в Галицькому районному суді м. Львова ознайомилася з матеріалами цивільної справи № 461/6178/22 (за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 120 000 доларів США) та № 461/991/23 (за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 400 000 доларів США).

Позивач вказує, що предмет спору в справах № 461/6178/22 та № 461/991/23 спрямований на ухилення від виконання рішення в даній справі, оскільки може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся звернутися до суду, з огляду на таке:

Так, з аналізу матеріалів справи № 461/6178/22 слідує, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.07.2023 року в справі № 461/6178/22 задоволено подання приватного виконавця виконавчого округ Львівської області Білецького Ігоря Ярославовича про звернення стягнення на незареєстроване в законному порядку майно з метою виконання виконавчого листа № 461/6175/22, виданого 17.04.2023 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 120 000 доларів США, а саме на 1/2 частини нерухомого майна загальною площею 1298.9 кв.м., під літерою Б-2, за адресою АДРЕСА_1 , яке передано у приватну власність фізичної особи ОСОБА_2 та право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку, надавши дозвіл на реалізацію.

Позивач вказує, що з даного рішення суду слідує, що існує нова реєстрація та не закрито стару реєстрацію на нерухоме майно загальною площею 1298.9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13.03.2015 року в справі № 466/5634/14-ц було скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Рішення суду виконано та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також постановою Львівського апеляційного суду від 21.07.2022 року в справі № 461/8614/17 ОСОБА_3 відмовлено у зверненні стягнення на нерухоме майно загальною площею 1298.9 кв.м., під літерою Б-2, за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач також вказує, що 16.03.2023 року рішенням Галицького районного суду м. Львова в справі № 461/991/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 400 000.00 доларів США. 12.06.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області БілецькимІ.М. відкрито виконавче провадження № 72002583 за заявою ОСОБА_4 .

Відтак, на думку позивача, існує ризик створення відповідачем ОСОБА_2 додаткових боргових зобов`язань з метою унеможливити або ускладнити виконання рішення суду в даній справі, що є незаконним і порушує право позивача ОСОБА_1 на доступ до правосуддя.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики.

Згідно із п. п. 4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов`язаних із публічних інтересів правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не вказує на докази, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів позивача, а лише посилається на необхідність арешту нерухомого майна. При вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову. Такий висновок суду відповідає положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 pоку, згідно з якими кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна або обмежений у праві власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у заяві про забезпечення позову відсутні належні і допустимі докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Наявність інших судових рішень, якими з відповідача було стягнуто заборгованість не є безумовною підставою для застосування заходів забезпечення позову, тому суд відмовляє у задоволенні відповідної заяви.

Керуючись ст. ст. 149-152 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Повний текст ухвали виготовлено 14.07.2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.Д. Мироненко