КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №752/2391/22
номер провадження №22-ц/824/8584/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіній І.В.

за участі: відповідача ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Коваленка Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Коваленка Ярослава Олександровича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Плахотнюк К.Г.,

у цивільній справі № 752/2391/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та розірвання договору,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 за результатами розгляду якого просила: розірвати договір між батьками про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини укладений між сторонами 06 листопада 2010 року; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частки від всіх видів його заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що з 29 жовтня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києві від 18 жовтня 2010 року шлюб укладений між позивачем та відповідачем було розірвано. 06 листопада 2010 року між сторонами укладено договір про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини, яким погоджено розмір аліментів, який підлягав сплаті на користь позивача на утримання доньки, у сумі 1 800 грн. щомісяця протягом терміну дії цього договору; батько зобов`язався сплачувати аліменти не пізніше десятого числа кожного місяця. Разом з тим, в порушення умов договору, з 2015 року по 2020 рік, відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано укладений 06 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піскуном С.О., зареєстрований в реєстрі за № 98.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2022 року і до повноліття дитини, або ж зміни матеріального стану сторін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., що разом становить належну до стягнення суму у розмірі 5 992 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Коваленко Я.О. подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що договір від 06 листопада 2010 року буде вважатися розірваним після набрання оскаржуваним рішенням від 24 січня 2023 року законної сили. Разом з тим, оскаржуваним рішенням стягнуто зі скаржника аліменти на утримання дитини з моменту звернення позивача до суду (07 лютого 2022 року) з даним позовом, що свідчить про покладення на скаржника подвійного зобов`язання по сплаті аліментів. Вказуючи, що судом першої інстанції не було враховано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року у справі № 752/23498/21 між тими ж сторонами, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий період та подальше стягнення аліментів у розмірі частини від доходу, було відмовлено, виходячи з того, що задоволення таких вимог призведе до подвійного стягнення аліментів з відповідача. Зазначаючи, що ні договором від 06 листопада 2010 року, ні положеннями СК України не передбачено можливості розірвання договору про сплату аліментів на дитину. При цьому, умовами договору передбачено механізм припинення його дії, а саме, направлення відповідного заперечення однією стороною іншій. Проте, з відповідним запереченням, позивач до скаржника не зверталася. Вважаючи, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту її прав, оскільки договором від 06 листопада 2010 року сторонами визначено розмір аліментів на утримання дитини, таким чином, правильним способом захисту є зміна розміру чи способу стягнення аліментів. Крім того, фактично даним позовом позивач просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, проте доказів на підтвердження зміни її матеріального чи сімейного становища, що могло б бути підставою для задоволення позову, не надає. Також, вказуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження невиконання скаржником умов договору у період з 2015 року по 2020 рік.

14 червня 2013 року від представника позивача - адвоката Гладченко А.В. на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначаючи, що договір про розірвання якого заявляла позивач, спрямований на забезпечення інтересів дитини. Несплата аліментів протягом тривалого часу, є істотним порушенням умов договору та є підставою для його розірвання. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідний розмір аліментів, не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Доказів на підтвердження сплати відповідачем аліментів на утримання дитини за весь період дії договору, останнім не надано.

У судовому засіданні скаржник та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Позивач до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення рекомендованим листом судової повістки-повідомлення на її поштову адресу, зазначену у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу. Зазначений лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення повістки у день проставлення у поштовому повідомленні такої відмітки (аналогічний висновок про належне повідомлення сторони по справі зазначеним чином викладено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 638/20248/19).

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність позивача в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 29 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с. 18), у якому у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2010 року у справі № 2-5501/10 шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 19-21).

06 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Піскуном С.О., зареєстрований в реєстрі за № 98 (а.с. 24-25).

Пунктами 2, 3, 5, зазначеного вище договору, визначено, що сторони дійшли згоди щодо визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а саме 1 800 грн. щомісяця протягом терміну дії цього договору; батько зобов`язується сплачувати вищевказану суму аліментів не пізніше десятого числа кожного місяця. Аліменти будуть сплачуватися батьком грошовим переказом на ім`я матері. У разі несплати або несвоєчасної сплати аліментів нараховується пеня згідно чинного законодавства; батько один раз на рік забезпечує повну або часткову оплату відпочинку (оздоровлення) доньки за умови надання матір`ю підтверджуючих документів, при цьому ця сума не зараховується як сплата аліментів. Також сторони домовилися, що ця сума не повинна перевищувати 1 300, 00 грн. на рік.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору, суд першої інстанції виходив з істотного порушення відповідачем його умов, а саме, щодо несплати аліментів на утримання дитини протягом п`яти років.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_1 є її батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_2 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, а добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто.

Однак, погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст.141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до положень ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати, Умови договору не можуть порушувати права дитини, разом з яким проживає дитина. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.. 192 СК України).

Статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виконання зобов`язань за договором регулюється ст.ст. 526, 527, 530, 625 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів та розірвання договору, позивач посилалась на укладення між сторонами договору про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини від 06 листопада 2010 року, умови якого, відповідачем належним чином не виконуються.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо неналежного невиконання відповідачем умов договору.

В той же час, ст. 651 ЦК України регулює питання щодо підстав для зміни або розірвання договору.

Положеннями вказаної статті встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на відсутність у матеріалах справи доказів істотного порушення відповідачем умов укладеного між ним та позивачем договору про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини від 06 листопада 2010 року.

Саме лише посилання позивача на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, за відсутності належних доказів на підтвердження зазначеної обставини, не може бути покладено в основу рішення щодо розірвання укладеного договору, який наразі є чинним.

Також, судом першої інстанції не було взято до уваги, що правовідносини між сторонами регулюються умовами укладеного між ними, нотаріально посвідченого договору, п. 12 якого встановлено, що він набуває чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє протягом одного року. У разі відсутності заперечень з боку жодної із сторін, строк дії договору автоматично продовжується на наступний рік.

Тобто, сторонами договору погоджено механізм припинення його дії, а саме, висловлення своїх заперечень однією стороною іншій.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач висловлювала свої заперечення відповідачу щодо подальшого продовження дії договору.

Крім того, судом першої інстанції не було належним чином досліджено умови договору, зокрема, п. 8, відповідно до якого, сторонами було передбачено, що розмір аліментів та додаткових витрат може бути розглянуто в разі зміни ними сімейного та матеріального стану. Внесення змін оформлюється додатковою угодою до цього договору у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, якщо позивач вважає, що діями відповідача щодо виконання/невиконання ним обов`язку по сплаті аліментів на умовах визначеним договором, порушуються права та інтереси дитини, то механізм їх захисту та поновлення, був визначений сторонами, умовами нотаріально посвідченого договору від 06 листопада 2010 року. Однак, позивач не надала доказів на підтвердження неможливості нею скористатися механізмом захисту та поновлення прав, у спосіб визначений договором, що могло б бути підставою для захисту її прав та прав дитини, у інший спосіб, зокрема, й шляхом звернення до суду з позовом про розірвання договору та стягнення аліментів.

Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження відмови відповідача пристати на пропозицію позивача щодо зміни розміру аліментів в рамках укладеного договору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що звернення до суду з даним позовом, є передчасним, а відтак, позовні вимоги щодо розірвання договору та стягнення аліментів, не підлягають задоволенню виходячи з вищенаведених підстав.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що ні договором від 06 листопада 2010 року, ні положеннями СК України не передбачено можливості розірвання договору про сплату аліментів на дитину, оскільки статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Тобто, в даному випадку, правовідносини щодо розірвання договору між сторонами, регулюються також й положеннями ЦК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження за результатами перегляду оскаржуваного рішення.

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коваленка Ярослава Олександровича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року скасувати та постановити нове, за яким:

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та розірвання договору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: