Справа № 638/7915/23
Провадження № 2-з/638/78/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Бикової Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову по вищевказаній справі шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №68491516; зняття арешту з грошових коштів, що містяться на відкритих рахунках ОСОБА_1 . Заяву обґрунтовує тим, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Оскільки, подання позову, а також відкриття провадження в цивільній справі не зупиняють дію оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса а також примусового виконання такого напису, є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, шляхом: зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №5268 від 27.01.2020 та зняття арешту з рахунків. Початок примусового виконання виконавчого напису, який оскаржується у судовому порядку, прямо свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, адже виконання оскаржуваного виконавчого напису безумовно призведе до встановлення стійкої неплатоспроможності позивача. Примусове виконання такого виконавчого напису нотаріуса потягне за собою наслідки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у вигляді стягнення не лише суми заборгованості у розмірі 64 501,4 грн., яка є спірною, а й виконавчого збору у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню та витрат виконавчого провадження, що становить більше 6 000 грн., крім того, виконавцем вже накладено арешт на всі рахунки, з яких здійснюється виплата заробітної плати, та інших платежів, а це може суперечити в подальшому рішенню суду у разі задоволення позову. До того ж, у разі задоволення позову існує великий ризик та ймовірність його невиконання, а саме неповернення позивачу коштів у розмірі понад 70 000 грн. та втрати цих коштів позивачем, що призведе до порушення майнових прав позивача, оскільки наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів. Цей Порядок визначає процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії. Однак, випадки повернення помилково чи передчасно стягнутих штрафів за правопорушення у сфері трудового законодавства вказаний порядок не регулює. Іншого механізму повернення з бюджету коштів платника у вигляді стягнутих за виконавчим провадженням коштів, які не є податками чи іншими обов`язковими платежами, законодавцем не передбачено, що унеможливить їх повернення позивачеві. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та призведе до порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача

Дослідивши матеріали справи та клопотання, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч.3 ст. 150 КПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на необхідність забезпечення основного завдання правосуддя ефективного поновлення в правах. Так, в п. 9 рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 КСУ зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.07.2023 року звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» на підставі виконавчого напису №5268 від 27.01.2020 року. Вказаний виконавчий напис оспорюється позивачем

Предметом позову у даній справі є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та заявлений позивачем захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса взаємопов`язаний з предметом спору.

Заява про забезпечення позову в частині зупинення стягнення у виконавчому провадженні в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, позивачем викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття таких заходів, а зазначені позивачем підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано судом відповідно до ст. 150 ЦПК України, та він не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача.

Крім того, наявність виконавчого документа про звернення стягнення на стадії виконання, безсумнівно може призвести до стягнення коштів в межах здійснення приватним виконавцем покладених на нього повноважень. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що між сторонами існує спір, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому суд звертає увагу, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально - правових інтересів позивача та не має наслідком обмеження прав відповідача чи третіх осіб та носить тимчасовий характер.

Також суд вважає за можливе, враховуючи відсутність імперативного застосування зустрічного забезпечення згідно вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України, не вирішувати на даному етапі питання про визначення зустрічного забезпечення.

У відповідності до ч.7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно ч.3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Враховуючи викладене, підстав для застосування зустрічного зобов`язання, у відповідності до ст. 154 ЦПК України, суд не вбачає, з урахуванням природи спірних відносин, що виникли між сторонами, способу забезпечення позову, відсутності у суду даних про вчинення позивачем дій щодо зловживання наділеними процесуальними правами та дій спрямованих на відчуження належного майна або інших дій, які можуть свідчити про наміри позивача утруднити або унеможливити виконання виконавчого напису нотаріуса у випадку відмови у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, щодо вимоги зняти арешт з грошових коштів позивача суд зазначає наступне.

Так, види забезпечення позови визначені статтею 150 ЦПК України та вжиття такого заходу суперечитиме вимогам ст. 150 ЦПК України, оскільки не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Зокрема, порядок зняття арешту з грошових коштів визначений нормами Закону України «Про виконавче провадження» та в окремих випадках розділом VII ЦПК України, та забезпечивши позов в такий спосіб, суд по суті вийде за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Таким чином, суд не вбачає підстав для зняття арешту з рахунків позивача, оскільки такі процесуальні дії не є заходом забезпечення позову в силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та є виходом за межі заявлених позовних вимог, оскільки постанова державного виконавця про арешт коштів боржника не скасована в судовому порядку та є чинною.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Зупинити стягнення у виконавчому провадженні №68491516 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості за виконавчим написом нотаріуса №5268 виданим 27.01.2020 року.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Є.В.Невеніцин