справа № 753/1113/22
провадження № 2/753/1012/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Кравців Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у січні 2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким він спілкувався не часто, раз на рік батко вітав його з днем народження по телефону, оскільки мешкали у різних містах, мали різні родини (він є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від першого шлюбу), а у 2021 році таких привітань від батька не надійшло, випадковість встановлення ним факту смерті батька (від знайомого родини), й те, що ОСОБА_2 успадковано майно місля смерті батька змусило звернутись до суду із цим позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Після смерті якого залишилось спадкове майно. Вважає, що пропущений ним шестимісячний строк, з огляду на вказані підстави для прийняття спадщини, з поважних причин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду).

Представник позивача неодноразово звертався до суду із заявами про розгляд справи за його відсутності, відсутності позивача, із підтриманням позовних вимог з тих же підстав з прохання задовольнити позов.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 02 листопада 2022 року (а.с. 134), позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Просила звернути увагу на те, що у позові сам позивач визнає, що він з батьком спілкувався не часто, один раз на рік саме батько вітав його з днем народження, сам же позивач не ініціював спілкування з батьком. Про смерть якого позивач дізнався випадково (від знайомого). Про поважні причини пропуску вказаного строку позивач не зазначає, й указані ним підстави пропуску такого строку вважає неповажними. Наразі спадщину після смерті батька позивача отримано його неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ім`я якої видано свідоцтво про право на спадщину від 28.04.2021 року.

Відповідачем подано відзив на позов від 15 листопад 2022 року (а.с. 102 - 108), доводи якого зводяться до вказаних висновків. Вважає, що позивачем, з огляду на вказані підстави, не доведено поважність пропуску строку прийняття спадщини, й наразі спадщина після смерті його батька прийнята неповнолітньою дочкою, видано свідоцтво про право на спадщину на її ім`я.

Третя особа в судове засідання повторно не з"явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

Наведені обставини свідчать, що позивач, третя особа завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив тощо, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності позивача, третьої особи, за їх погодженям.

Відзив на позов третьою особою не поданий.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції з метою удосконалення процедури розгліду судових справ.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Справа розглядалась у порядку загальногопозовного провадження із проведеним підготовчим судовим засідання.

Матеріали справи містять заяву позивача як про проведення підготовчого судового засідання, так й розгляду справи по суті, за його відсутності.

В межех підготовчого судового засідання позивачем подано клопотанням про витребування матеріалів спадкової справи.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 09.08.2022 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. належним чином посвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , 1963 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.41, 43-81), та яка була досліджена судом у межах розгляду справи, із матеріалів якої вбачається, що позивач до звернення до суду із цим позовом не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, рішення нотаріуса про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину не приймалось.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 57 років (а.с. 47), після смерті якого залишилось спадкове майно, на яке претендує позивач, як спадкоємець за законом.

Позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відповідно нотаріусом не приймалось рішення щодо видачі свідоцтва про пра на спадщину або відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, як щодо особи, яка пропустила строк прийняття спадщини.

Позивач вважає, що пропущений ним шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме:він спілкувався з батком не часто, раз на рік батько вітав його з днем народження по телефону, а у 2021 році таких привітань від батька не надійшло, оскільки мешкали у різних містах, мали різні родини (він є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від першого шлюбу), випадковість встановлення ним факту смерті батька, й те, що ОСОБА_2 успадковано майно місля смерті батька змусило звернутись до суду із цим позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, що вказує на те, що позивач обізнаний про те, що спадщина після смерті батька успадкована, й за вказаної оставини, позовна вимога, за відсутнсоті вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину недісним, не відновить порушене (невизнане) право позивача, що вказує на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного прав є підставою для відмови у позові.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Окрім цього, позивач звернувся до суду із цим позовом до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є неповнолітньою, а відповідно не може бути відповідачем у справі, що вканує на неналежно визначену особу відповідача, та є підставою для відмови у позові.

Обов`язок визначення особи відповідача покладається на позивача.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, склад їх учасників, в межах підготовчого судового засідання, з`ясовував питання щодо належної особи відповідача, проте позивач погодив правильність визначеної ним особи відповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст. 51 ЦПК України).

На підставі вимог ст. 51 ЦПК України, суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Враховуючи той фактор, що позивачем пред"явлено позов до неналежного відповідача (неповнолітня особа), суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні такого позову.

Позов, пред"явлений позивачем до неналежного відповідача, підлягає відмові у його задоволенні.

Окрім того, зважаючи на той фактор, що позивачем подано позов до суду за відсутності у матеріалах спадкової справи обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Так, відповідо до пп.3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З-поміж іншого, відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суди при розгляді справ даної категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач до звернення суду із цим позовом із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався.

Доводи позивача, які наведені у позові про підстави пропуску ним вказаного строку для прийняття спадщити, вказують на неповажність, й суд вважає, що визнання позивачем факту неспілкування зі спадкодавцем, те, що позивач за випадкових обставин дізнався про смерть батька, вказують на неповажність пропуску такого строку та є підставою для відмови у позові з підстав необгрунтованості.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову уцілому відсутні.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України й судови збір покласти на позивача.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування", Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - відмовити.

Понесені позивачем судові витрати покласти на такого позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції

СУДДЯ: