печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р. Суддя Печерського районного суду м. Києва Хайнацький Є.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), в якому просить зобов`язати відповідача припинити розшук позивача в межах кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000125.

Перевіривши заяву ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами, судом встановлено наступне.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача припинити розшук позивача в межах кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000125, в межах якого здійснюється досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, відносно підозрюваного ОСОБА_1 . Підставою позову позивач зазначає те, що ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2021 року у справі № 333/1728/21 до підозрюваного ОСОБА_1 заочно застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 27.03.2021 року слідчим винесено постанови про оголошення розшуку та міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_1 , оскільки органу досудового розслідування невідомо місце перебування підозрюваного. 24.07.2022 року підозрюваного ОСОБА_1 затримано правоохоронними органами Республіки Польща та з цього часу позивач утримується у слідчому ізоляторі м. Кракова Республіки Польща; питання його екстрадиції не вирішено. З огляду на зазначене, місце перебування підозрюваного встановлено, однак в Україні продовжується розшук ОСОБА_1 . Клопотання про припинення розшуку залишено без задоволення постановою слідчого СВ ВП № 4 РУП ГУ НП в Запорізькій області від 13.01.2023 року. Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2023 року скаргу представника позивача на бездіяльність слідчого залишено без задоволення. Отже, надані кримінальним процесуальним законом України можливості відновити порушені права позивача, передбачені ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вичерпано.

Відповідно до ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 року у справі № 6рп/2001 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз. 3, 4, 5 ст. 248-3 ЦПК України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення абз. 4 ст. 248-3 ЦПК України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до сфери управлінської і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному ЦПК України.

У постанові від 30.06.2020 року у справі № 333/6816/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Отже у розшук може бути оголошений лише підозрюваний, місцезнаходження якого невідоме органу досудового розслідування. Вирішення питання щодо законності оголошення позивача у розшук потребує дослідження фактів набуття останнім статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а також наявності чи відсутності у органу досудового розслідування відомостей про місцезнаходження позивача.

Підстави та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування визначені у Главі 26 КПК України.

Пунктами 1-11 ч. 1 ст. 303 КПК України, визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування; 10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом; 11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Разом з тим, пунктами 1-11 ч. 1 ст. 303 КПК України не передбачена можливість оскарження такого процесуального рішення на досудовому провадженні, як рішення слідчого про відмову в клопотанні про припинення розшуку підозрюваного.

На підставі зазначених процесуальних норм (ст. 303 КПК України) ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2023 року скаргу представника позивача на бездіяльність слідчого СВ ВП № 4 РУП ГУ НП в Запорізькій області у зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання про припинення розшуку позивача постановою від 13.01.2023 року, залишено без задоволення.

Із змісту позовної заяви, поданої представником ОСОБА_1 , вбачається, що позовними вимогами є зобов`язання відповідача припинити розшук позивача в межах кримінального провадження з огляду на порушення прав позивача, визначених ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Разом з тим, визначення законодавцем вичерпного переліку рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокурора, що можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, не може вважатися таким, що обмежує доступ до правосуддя з огляду на зміст ч. 2 ст. 303 КПК України, якою визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не розглядаються під час досудового розслідування, можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, питання законності процесуального рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про припинення розшуку підозрюваного, так само як і питання законності та обґрунтованості рішення про оголошення розшуку, які не є предметом оскарження на стадії досудового провадження, у разі звернення до суду з обвинувальним актом можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді.

З матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що позивач реалізував своє право на подання клопотання про припинення розшуку підозрюваного в порядку кримінального судочинства.

Незгода позивача з постановою слідчого СВ ВП № 4 РУП ГУ НП в Запорізькій області від 13.01.2023 року про залишення без розгляду клопотання представника позивача про припинення розшуку та ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2023 року про залишення без задоволення скарги представника позивача на бездіяльність слідчого СВ ВП № 4 РУП ГУ НП в Запорізькій області, не дає правових підстав для розгляду аналогічних вимог судом іншої юрисдикції.

Суд звертає увагу, що відмова суду в задоволенні вимог особи, не свідчить про порушення її права на ефективний засіб юридичного захисту, передбаченого ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до критеріїв, визначених Європейським судом з прав людини, зміст цього права полягає лише в доступності особі на національному рівні засобу юридичного захисту, здатного забезпечити втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод (п. 109 рішення у справі «Зінченко проти України» (заява № 63763/11); п. 113 рішення у справі «Мельник проти України (заява № 72286/01); п. 91 рішення у справі «Ухань проти України» (заява № 30628/02)). Проте належна реалізація права за ст. 13 Конвенції не гарантує задоволення заяви, клопотання або скарги по суті, які задовольняються лише в разі підтвердження підстав для цього в межах установленої законом процедури.

Позивачу доступні встановлені КПК України можливості оскарження рішень, дій або бездіяльності уповноважених службових осіб органів досудового розслідування до суду кримінальної юрисдикції. Такі скарги підлягають розгляду з дотриманням гарантій змагальної судової процедури, а в разі доведення їх законності й обґрунтованості, суд наділений повноваженнями ухвалити рішення, необхідні для захисту прав особи.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 , що випливають з прийнятого у кримінальному провадженні рішення правоохоронного органу про розшук підозрюваного, підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, оскільки судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 258-261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 16.05.2023 року.

Суддя Є.С. Хайнацький