РІШЕННЯ

іменем України

17 липня 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

судді - Бібіка О.В.,

з участю секретаря - Сосницької К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку cпрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з вимогами: зняти арешт майна ОСОБА_2 (арешт нерухомого майна), зареєстрований 27.10.2005 за № 2538444 Зміївською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА № 549174 від 18.10.2005 ВДВС Зміївського РУЮ р. № 102/2005, у тому числі, з 1/3 частки квартири загальною площею 66 м. кв., житловою площею 40,90 м. кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову послалась на те, що їй, чоловікові та дочці належали по 1/3 часткі квартири АДРЕСА_2 . Після смерті чоловіка ОСОБА_2 відкрилася спадщина. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину після померлого чоловіка, оскільки дочка від своєї частки відмовилась на її користь. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, під час оформлення спадкових документів було з`ясовано, що на майно померлого чоловіка накладено арешт на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25.03.2005 року. Проте, 09.10.2007 ОСОБА_2 було сплачено заборгованість щодо сплати житлово - комунальних послуг. В державній виконавчій службі їй повідомили про те, що виконавче провадження знищено, у зв`язку з чим необхідно звернутися до суду.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.04.2023 року провадження у справі відкрито.

Від позивача надійшла заява, в якій на задоволенні позовних вимог наполягає та просить суд винести рішення по справі в її відсутність та не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник відповідача Зміївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нагорна О.О. у наданому відзиві просила вирішити справу на розсуд суду. Зазначила про те, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_2 , на виконанні станом на 01.06.2023 у відділі не перебувають. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за поставновою ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області АА№ 549174 від 18.01.2005. Просила розгляд справи проводити без участі представника.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 29.07.1988 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.п. 6)

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом Центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, запис № 121, вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п. 7)

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Комсомольської селищної ради від 23.02.2005 вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 по 1/3 частці кожному (а.с. 8, 9)

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25.03.2005 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ "Центренерго" в ососбі відокремленого структурного підрозділу Зміївська ТЕС заборгованість за надані житлово - комунальні послуги у розмірі 1375,73 коп (а.с.19)

Постановою державного виконавця від 02.07.2005 року відкрито виконавче провадження на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області № 2-545 (а.с. 20)

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути потиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути портиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено зокрема статтею 59 Закону № 1404-VIII (в редакції на момент звернення позивача до суду із цим позовом).

Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У постанові Верховного Суду 03 листопада 2021 року в справа № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21) на яку посилався заявник у касаційній скарзі, міститься висновок про те, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. У справі, що переглядається, встановлено, що після повернення банку виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, боржник повідомив виконавчу службу про повне виконання зобов`язань за кредитним договором та просив зняти арешт із належного йому майна.

Державний виконавець Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смаглова Л. зазначила, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_2 , на виконанні станом на 01.06.2023 у відділі не перебувають. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася з заявою про зняття арешту з майна.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказала, що за життя її чоловік ОСОБА_2 борг у добровільному порядку погасив, що підтверджується квитанцією про погашення боргу за рішенням суду у розмірі 1375,73 грн (а.с. 16). Державний виконавець не оспорював факт відсутності вказаної заборгованості. За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (майже 16 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), на яку заявник посилається у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження зазначено, що «відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Законом № 1404-VIII не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Тому відмова Зміївського ВДВС у знятті арешту та посилання на те, виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання є необгрунтованими, з огляду на викладене.

Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 223, 247, 263-265, 272, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: 63404, м. Зміїв Харківської області, вул. Гагаріна, буд. 15) про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт нерухомого майна ОСОБА_2 , зареєстрований 27.10.2005 за № 2538444 Зміївською державною нотаріальною конторою на підставі поставнои АА № 549174 від 18.10.2005 ВДВС Зміївського РУЮ, р. №102/2005, у тому числі, в 1/3 часці квартири загальною площею 66 кв. м, житловою площею 40,90 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Зміївського відідлу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управоіння Міністерства юстиції (м. Харків) (, вул. Гагаріна, 15 м.Зміїв, Чугуївського району Харківської області ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має правона поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.07.2023

Суддя: