Справа № 621/844/23
Провадження № 2/621/413/23
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання - Лацько А.В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Сергієнко С.М.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши за відсутності учасників справи у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання прав та обов`язків забудовника та визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

27 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 з наступними вимогами: визнати забудовниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок літ. Г-1, загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м., літня кухня-сарай, літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, вбиральня літ. З, огорожа № 1, 2, 3, свердловина № 4, 1995 року побудови, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 права та обов`язки забудовника, в тому числі: реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок літ. Г-1, загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м., літня кухня- сарай, літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, вбиральня літ. З, огорожа № 1, 2, 3, свердловина № 4, 1995 року побудови.

В обґрунтування позову зазначено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 позивач прийняла спадщину до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з позивачем в рівних частинах спадщину прийняли, також її брат - ОСОБА_3 та сестра - ОСОБА_5 .

У 1995 році в будинку належному на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в 1/3 частині кожному, сталася пожежа.

Станом на 1995 рік ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 не проживала та відповідно до інформації з погосподарських книг Геніївського старостинського округу Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області значилася зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1 .

В 1995 році після пожежі будинок АДРЕСА_2 виявився не придатним для проживання, внаслідок чого за спільним рішенням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вони знесли старий будинок та розпочали будівництво нового, ОСОБА_5 в будівництві участі не приймала, не заперечувала щодо побудови нового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , на час смерті якого разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , яка була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з померлою на час її смерті за вказаною адресою, також проживали та були зареєстровані:онук - ОСОБА_6 та правнука ОСОБА_7 .

Рішенням Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 342 від 15.09.2021 змінено поштову адресу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 .

Маючи намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 , позивач звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Трубнікової В.В., однак, приватний нотаріус надала інформацію, що спадкоємцями до майна померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , оскільки на момент смерті спадкодавця вони були зареєстровані разом з останнім.

Із інформації, що міститься в погосподарських книгах наданої Геніївським старостинським округом Слобожанської селищної ради Чугуївської області вбачається, що ОСОБА_5 мала зареєстроване місце проживання одразу за двома адресами, а саме по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_5 спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 не приймала, оскільки з заявою до нотаріальної контори у встановлений законом строк не зверталася та фактично не вступала в управління спадковим майном так як не проживала за однією адресою разом із спадкодавцем та була зареєстрована разом із ним.

Позивач стверджує, що після смерті ОСОБА_3 , вона прийняла спадщину оскільки була зареєстрована та фактично проживала зі спадкодавцем на час його смерті.

В зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_8 та ОСОБА_1 не встигли зареєструвати право власності на збудований будинок та отримати відповідні правовстановлюючі документи, крім того, з врахуванням того факту, що внаслідок наявності розбіжності щодо зареєстрованих осіб на час смерті спадкодавця осіб, позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати належним чином свої речові права, у зв`язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 06 квітня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25 квітня 2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.05.2023.

16.05.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню, судова справа № 621/3115/18.

07.06.2023 та 22.06.2023 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача.

19.07.2023 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сергієнко С.М. до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити судове засідання за її відсутності та за відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 є ОСОБА_10 та ОСОБА_4 (а.с. 18, 19)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до копії Свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 , виданого 27.09.1975, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , 27.09.1975 зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на " ОСОБА_9 " (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_10 (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого 22.10.1993 року державним нотаріусом Готвальдівської державної нотаріальної контори, зареєстрованому в реєстрі за № НОМЕР_2, право власності зареєстроване в Зміївському МДПТІ 04.11.1993, книга запису реєстру № НОМЕР_6, спадкоємцями майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями розташованого в АДРЕСА_2 , який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок, виданого Геніївською радою народних депутатів18.02.1992, зареєстрованого Блаклійським БТІ 18.02.1992 за реєстровим № НОМЕР_6, є ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с. 13).

З рішення Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 15.09.2021 № 342 "Про зміну поштової адреси", вбачається, що змінено адресу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 28)

Відповідно до інформації наданої директором КП "Зміївське БТІЗМА" Воронцовим Д. від 13.03.2023 № 1162, житловий будинок АДРЕСА_4 станом на 31.12.2012 належав ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в 1/3 частині кожному, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Готвальдівською державною нотаріальною конторою 22.10.1993, р-р № НОМЕР_2 , зареєстрованого в Зміївському МДПТІ 04.11.1993, книга запису реєстру № НОМЕР_6. Станом на 29.07.2021 вказаний житловий будинок з надвірними будівлями знесені. В 1995 році збудований новий шлакоблочний будинок літ Г-1, загальною площею 39,7 кв.м., житловою -30,1 кв.м., літня кухня-сарай літ. Д-1995 р., сарай літ. Е-1995 р., літній душ літ. Ж-1995 р., вбиральня літ. З-1995 р., огорожа №1,2,3-1995 р., свердловина №4-1995 р., будівництво проведено без надання дозвільних документів. Дійсна інвентаризаційна вартість житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель станом на 29.07.2021 становила 143 676 грн. (а.с. 25).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 52 років помер ОСОБА_3 - копія Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 , виданого 22.04.2003, актовий запис № 30 (а.с. 15).

Відповідно до інформації наданої старостою Геніївського старостинського округу Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області Русіним Ю. № 7/05-14/3 від 07.02.2023, згідно по господарського обліку ОСОБА_3 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , крім нього станом на 20.04.2003 за вказаною адресою також були зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_1 , 1959 року народження (а.с. 21).

Разом з тим, з інформації наданої старостою Геніївського старостинського округу Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області Русіним Ю. № 11/05-14/3 від 01.03.2023, вбачається що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , значиться зареєстрованою станом на 1986 рік за адресою по АДРЕСА_1 (а.с. 22).

З довідки заступника голови Геніївської сільської ради Коробка Л.А. № 259 від 03.04.1992 вбачається, що на час смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , та станом на дату видачі довідки в будинку АДРЕСА_2 постійно проживає та зареєстрований з 1985 року ОСОБА_3 , окрім нього, за вказаною адресою, станом на дату надання довідки ніхто зареєстрований не був (а.с. 14).

Разом з тим, приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В., позивача повідомлено про те, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 27/2023, заведеної 07.03.2023, спадкоємцями до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , які прийняли спадщину є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 26).

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до копії Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 , виданого 12.06.2017, ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 76 років померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , актовий запис № 28 (а.с. 16).

Згідно до довідки № 8/05-14/3 від 07.02.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 була зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1 , крім неї, станом на 12.06.2017, за вказаною адресою були зареєстровані: онук - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , правнука - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с. 24)

Спадщину, яка складається з 2/5 частки в праві приватної власності на будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , прийняла її дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 - копія Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу 21.04.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 559, спадкова справа № 30/2021, копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 253702633 від 21.04.2021 (а.с. 50-52).

У відповідності до технічного паспорту, виготовленого за замовленням позивачки 29 липня 2021 року КП Зміївське БТІЗМА" Зміївської міської ради Чугуївського району, інвентаризаційна справа № 94, р-р- № НОМЕР_6 за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться: житловий будинок літ. Г-1, літня кухня-сарай, літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, вбиральня літ. З, огорожа № 1, 2, 3, свердловина № 4, 1995 року побудови (а.с. 29-31).

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень частини 2, 3 статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" також встановлює, що право власності на об`єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації. Перелік документів, необхідних для такої реєстрації, визначено у статті 27-1 Закону, а саме: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом; документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт.

Отже, за змістом наведених норм права об`єкт незавершеного будівництва може виступати об`єктом цивільних прав, щодо нього можуть виникати, змінюватися і припинятися суб`єктивні цивільні права.

Не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва дійсно є сукупністю будівельних матеріалів. В разі спору такий об`єкт з дотриманням будівельних норм і правил може підлягати поділу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц, від 07 вересня 2020 року у справі № 336/4781/18, від 18.08.2021 року у справі № 359/3859/17, від 28.04.2022 року у справі № 1319/10432/2012.

Згідно положень Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Про затвердження Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт" №158 від 03.07.2018 (так зв. "будівельна амністія"), особа, яка здійснила будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), і які збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт в період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року, та які мають загальну площу до 300 кв.м., має право, за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта, звернутись до компетентного органу (шляхом подачі декларації про готовність об`єкта до експлуатації) для здачі та прийняття такого об`єкту в експлуатацію.

Пунктом 1 розділу III визначено, що прийняття в експлуатацію об`єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання відповідної заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об`єкти, за результатами технічного обстеження цих об`єктів шляхом реєстрації поданої ними декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Аналогічна норма міститься в пункті 9 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Оскільки замовниками (забудовниками) житлового будинку є позивач ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивач самостійно не може подати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та отримати документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є фактично завершеним будівництвом, фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не прийнято до експлуатації і право власності на нього не оформлюється у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , до прийняття в експлуатацію об`єктів органом державного архітектурно-будівельного контролю шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації сторони мають статус забудовника.

Дослідивши повно та всебічно надані позивачем докази, з урахуванням їх допустимості та узгодженості між собою, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 забудовниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (колишній - будинок АДРЕСА_2 ), до складу якого входить: житловий будинок літ. Г-1, загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м., літня кухня-сарай, літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, вбиральня літ. З, огорожа № 1, 2, 3, свердловина № 4, 1995 року побудови.

В пункті 23 Постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту 8 вказаної Постанови Пленуму Верхового суду України, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві, як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Згідно роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок неможливо, а необхідно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Враховуючи, що спадщина після померлого ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_7 то до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статтею 529 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої Наказом Міністерства юстиції Української PCP 31.10.1975 року за № 45/5 (що діяла на момент відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути той факт того, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця.

Відповідно до статті 10 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, громадяни, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права.

Згідно із частиною 1 статті 17 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

Таким чином, реєстрація місця проживання ОСОБА_5 за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі наявність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, такі підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази на переконання суду, підтверджують факт того, що ОСОБА_5 , станом на час смерті ОСОБА_3 у спірному домоволодінні АДРЕСА_4 не проживала та фактично не вступала в управління та володіння вказаним майном.

Факт того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , була зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1 , та фактично не проживала за адресою по АДРЕСА_4 станом на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , відповідачкою не спростовувався.

Також суд враховує ту обставину, що ОСОБА_3 , не проживаючи разом зі спадкодавцями на момент відкриття спадщини та протягом строку, встановленого частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не подавала, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.

Згідно статті 560 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави.

Вищий Спеціалізований Суд України у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" дійшов висновку, що якщо будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, але після закінчення будівництва житловий будинок не було здано в експлуатацію, до спадкоємців переходить право забудовників на оформлення зазначеного жилого будинку та господарських будівель і споруд у встановленому законом порядку, а сам житловий будинок слід вважати до здачі його в експлуатацію незавершеним будівництвом.

У листі Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна" визначено, що оскільки на нерухоме майно не було оформлено право власності, то таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку.

Позивачем надано достатні докази на підтвердження того, що вона є спадкоємицею померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном та до неї перейшли всі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі права забудовника на частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 має обґрунтоване право на спадкування за законом належного спадкодавцю ОСОБА_3 права забудовника на частину житлового будинку.

Враховуючи, що позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених на обґрунтування позову, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати забудовниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. Г-1, загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м., літня кухня-сарай літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, вбиральня літ. З, огорожа № 1, 2, 3, свердловина № 4, 1995 року побудови, в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 усі права та обов`язки забудовника, в тому числі: реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно на частину житлового будинку літ. Г-1, загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м., літня кухня-сарай літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, вбиральня літ. З, огорожа № 1, 2, 3, свердловина № 4, 1995 року побудови.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19.07.2023.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ,

Головуючий: