КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9423/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року місто Київ

справа №753/7394/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Цимбал І.К., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь:

79880,64 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди;

50000 грн. - на відшкодування моральної шкоди.

В мотивування вимог посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Вказувала, що відповідачу належить квартира АДРЕСА_2 .

Зазначала, що 31 серпня 2020 року відбулося залиття її квартири.

Зауважувала, що згідно акту, складеного ЖЕД-201 затоплення її квартири сталося у зв`язку з поривом гнучкої підводки на холодному водопостачанні в приміщенні кухні квартири №78 .

Посилалася на те, що внаслідок залиття її квартира потребує ремонту.

Вказувала, що до виконаннят ремонту у її квартирі було залучено підрядника, з яким було укладено договір підряду на ремонтно-будівельні роботи, вартість яких становить 48052 грн.

Зазначала, що для виконання ремонтно-будівельних робіт нею було придбано необхідні матерали та інструменти на суму 31828,64 грн.

Вказувала, що відповідач добровільно відшкодувати завдану шкоду не бажає.

Посилалася на те, що неправомірними діями відповідача, їй було завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 березня 2023 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 12800 грн., судовий збір в розмірі 908 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що в порушення вимог ст.212 ЦПК України, суд першої інстанції належним чином не дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, не надав їм оцінки та не відобразив результати такої оцінки в своєму рішенні.

Вказував, що судом першої інстанції були безпідставно відкинуті як докази кошторис на виконання ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_1 та фіскальні чеки, якими підтверджується факт придбання будівельних матеріалів для проведення відновлювального ремонту.

Зазначав, що судом надано невірну оцінку такому доказу, як звіт (розписка) про отримання підрядником грошових коштів за виконані роботи, яким підтверджується факт оплати грошових коштів підряднику за виконання ремонтно-будівельних робіт.

Посилався на те, що твердження відповідача про те, що квартира позивача на момент залиття перебувала в стадії ремонту жодним доказом не підтверджується, відповідач в якості свідка в ході судового розгляду допитана не була.

Вказував, щозвідки взялася начебто «погоджена» сума відшкодування в розмірі 12800,00 грн. позивачу також не зрозуміло, жодних домовленостей про таку суму відшкодування сторони не мали та розмір відшкодування не узгоджували. Відповідачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження погодженої з позивачем до відшкодування суми.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи часткого позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача 12800 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнала позов на суму 12800 грн.

Також судом першої інстанції у рішенні зазначено, що надані позивачем в частині обґрунтування матеріальної шкодидокази, суд вважає недостатніми для підтвердження заявленого розміру, оскільки з наданих позивачем копій фотокарток пошкоджень, не можна встановити, що останні мали місце саме у квартирі позивача і у такому об`ємі. За відсутністю вихідних даних щодо обсягу пошкоджень суд не вбачає за можливе врахувати як доказ на підтвердження виконання ремонтних робіт для усунення наслідків залиття, згідно переліку наданого у кошторисі та необхідності купівлі будівельних матеріалів для цієї мети.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 березня 2015 року.

Квартира АДРЕСА_2 належить відповідачу ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією наданою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25 березня 2021 року.

31 серпня 2020 року відбулося залиття квартири позивача.

Комісією у складі працівників ЖЕД-201: інженера ОСОБА_4 , інженера по ремонту ОСОБА_5 , майстра з експлуатації ОСОБА_6 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 було складено акт від 31 серпня 2020 року про те, що комісією було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 щодо залиття з вище розташованої квартири №78 , під`їзду №2.

У вказаному акті зазначено, що при обстеженні квартири №70 виявлено залиття:, а саме:

кімната площею 17,9 кв.м - залиття водою стелі (водоемульсійне фарбування), стіни (шпалери) та підлога (паркетна дошка);

кімната площею 11,9 кв.м - залиття стелі (водоемульсійне фарбування), стіни (шпалери) та підлога (паркетна дошка);

коридор площею 9,7 кв.м - залито стелю (водоемульсійне фарбування) та стіни (шпалери);

кухня площею 8,0 кв.м - залито стелю (водоемульсійне фарбування), стіни (шпалери).

Причиною залиття зазначено: порив гнучкої підводки на холодному водопостачанні в приміщенні кухні квартири №78 .

07 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_8 укладено договір підряду на ремонтно-будівельні роботи, на підставі якого був складений кошторис на виконання ремонтно-будівельних робіт в квартирі №70 .

Загальна сума за виконані ремонтно-будівельні роботи в квартирі №70 склала 48052 грн.

Згідно звіту про отримання грошових коштів за виконані роботи від 15 жовтня 2020 року ФОП ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_1 шрошові кошти у розмірі 48052 грн.

На підтвердження понесених витрат на придбання необхідних матеріалів та інструментів на суму 31828,64 грн. позивачем були надані чеки.

Отже, загальна сума матеріальної шкоди, яку понесла ОСОБА_1 становить 79880,64 грн.

Також позивачем до позовної заяви були надані фото пошкоджень квартири.

У суді першої інстанції відповідач та її представник зазначали, що дійсно через прорив гнучкої труби у квартирі відповідача сталося залиття двох квартир, що знаходяться нижче одна під одною. Відповідач разом із чоловіком за згодою власників квартир у яких відбулося залиття оглянули останні. Квартира, що знаходилась нижче мала значні ознаки затоплення, власник здійснив калькуляцію шкоди і відповідач повністю провела з ним розрахунок. Інша квартира, власницею якої є позивач, яка знаходиться ще поверхом нижче, мала ознаки залиття тільки на стелі, невеликого розміру. Сторони визначилась із сумою відшкодування в розмірі 12800 грн., однак відповідач не встигла її сплатити, оскільки батько та родичі позивача почали телефонувати відповідачу та погрожувати, що вразі несплати більшої суми коштів, сім`я останньої матиме проблеми, будуть ініційовані судові тяжби. Відповідач зазначала, що внаслідок затоплення відшкодувала шкоду власнику квартири на нижчому поверсі в сумі 25000 грн., в якого пошкодження через затоплення мали місце в значно більшому розмірі ніж у квартири позивача, яка знаходиться і ще нижче поверхом. У квартирі позивача мав місце незавершений ремонт, пошкодження мало місце на частині стелі, а тому розмір шкоди заявленої позивачем є завищеним. Крім того, акт залиття складений особами, які не відвідували квартиру та не бачили пошкоджень, докази шкоди не містять ознак приналежності до предмету доказування, зокрема фотографії, з яких не вбачається, що останні зроблені у квартирі позивача. Ремонті роботи проводив ФОП, який взагалі за КВЕД не здійснює будівельні роботи, а займається торгівлею, бухгалтерією та виробами з пластмаси. Квитанції про витрати на будівельні матеріали не місять доказів про те, що останні були використані саме для проведення ремонтних робіт у квартирі позивача внаслідок залиття. Експертизу на підтвердження обсягу пошкоджень та розміру шкоди завданих саме внаслідок залиття квартири, позивач не проводила. Враховуючи наведене відповідач визнала позов в розмірі 12800 грн. та вважала, що інша частина позовних вимог не доведена та ґрунтується на меті збагатитися за рахунок відповідача. Відповідач вважає, що моральна шкода позивачу не була завдана, остання проживала у своїх батьків куди періодично їздить, сторони знаходилися у постійному добросусідському діалозі, доки у ці відносини не втрутились чи то родичі чи то знайомі позивача.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актом про залиття від 31 серпня 2020 року, кошторисом на виконання ремонтно-будівельних робіт в квартирі №70 , актом здачі-приймання ремонтно-будівельних робіт по договору підряду від 07 вересня 2020 року, чеками.

Вказані докази у суду апеляційної інстанції не викликають сумнівів щодо їх правильності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечувала, що залиття квартири позивача №70 відбулося з її квартири №78 , однак ОСОБА_3 не погоджувалася з розміром матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 .

При цьому, відповідач доказів на спростування розміру матеріальної шкоди завданої позивачу не надала та не заявляла у суді першої інстанції про призначення експертизи у даній справі.

Отже, стороною відповідача не спростовано розмір шкода, яка була завдана ОСОБА_1 .

Посилання відповідача на те, що на час залиття, квартира позивача перебувала у стадії ремонту, не звільняє останню від відповідальності, оскільки шкода, завдана залиттям квартири, має бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та з вини якої вказана шкода спричинена.

Доводи сторони відповідача про те, що за ФОП ОСОБА_8 не зареєстровані жодні види діяльності по здійсненню ремонтно-будівельних робіт, а тому всі подані до позову документи укладені між позивачем та ФОП ОСОБА_8 є недостовірними, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки КВЕД не обмежує свободу підприємницької діяльності, реальність господарської операції жодним чином не залежить від наявності або відсутності у суб`єкта господарювання певного коду КВЕД. Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Суб`єкт господарювання має змогу здійснювати будь-який вид діяльності, що не заборонений законом і на здійснення якого не слід отримувати ліцензії, незалежно від того, чи внесено інформацію про код такої діяльності за КВЕД до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що надані позивачем докази на підтвердження матеріальної шкоди є недостатніми для підтвердження заявленого розміру.

Оскільки ОСОБА_1 довела завдану їй шкоду, беручи до уваги те, що шкода завдана з вини відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, колегія суддів приходить до висновку, що завдані позивачу збитки викликані залиттям її квартири підлягають відшкодуванню ОСОБА_3 у розмірі 79880,64 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просила відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 50000 грн. та обґрунтовувала тим, що вона постійно перебувала в емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу залиття її квартири. Також було порушено звичний спосіб її життя, виникла необхідність докладати зусиль для його нормалізації, витрачення часу для вирішення проблем з усунення наслідків залиття.

Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, які викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п.9 постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, беручи до уваги те, що у зв'язку із залиттям квартири позивача остання перенесла моральні переживання та незручності, колегія вважає справедливим розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 3000 грн.

При цьому, завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 50000 грн., останньою не доведено.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3247,02 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 майнову шкоду у розмірі 79880грн. 64коп., моральну шкоду у розмірі 3000 грн. та судові витрати у розмірі 3247 грн. 02 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: