Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6915/22 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т.А.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Зінчук Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/6915/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20 жовтня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Боробйової Т.А. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовувала тим, що 19 січня 2021 року між нею та ОСОБА_2 укладений шлюб. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. Відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання сина ОСОБА_3 . Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між ними не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свою неповнолітню дитину. Батько хлопчика нікому аліментів не сплачує та непрацездатних батьків не утримує.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20 жовтня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 липня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат. У частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що позовна заява не повністю відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, адже містить певні недоліки, на які суд першої інстанції уваги не звернув. Так, не вказана ціна позову; не надано достатніх доказів, які б обґрунтовували обставини, викладені у позовній заяві щодо самостійного утримання позивачем сина, ОСОБА_1 не надала доказів ненадання ним матеріальної допомоги на утримання дитини та не зазначила, чи вживала вона заходів для отримання матеріальної допомоги; не зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла позивач і які очікує понести; у додатках до позовної заяви він не отримав підтвердження повноважень представника позивача, а на час подання позову сама позивач знаходилася закордоном, що ставить під сумнів правомочності повноважень її представника. Крім того, у рішенні суду першої інстанції міститься посилання на те, що він був належним чином повідомлений про розгляд справи, але у дійсності перебував закордоном, що доводиться відміткою у його закордонному паспорті, а тому був обмежений у праві повноцінно приймати участь у судовому розгляді та отримувати документи тощо. Щодо інших обставин, то по-перше, саме позивач перешкоджає йому спілкуватися з сином. Не дивлячись на це, він регулярно передає кошти на утримання дитини, які перераховує його мати, але цей факт позивач приховала від суду першої інстанції. По-друге, також умисно було приховано від суду першої інстанції наявність у нього інших утриманців, а саме малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання яких він сплачує аліменти відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2020 року. По-третє, позивач також приховала від суду, що він має проблеми зі здоров`ям та є особою з інвалідністю другої групи, що також є важливою обставиною, яка могла б бути врахована судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів. Із огляду на зазначене, вважає вимогу про стягнення аліментів абсолютно необґрунтованою та безпідставною, адже він ніколи не відмовлявся та не ухилявся від утримання своєї дитини і продовжує регулярно це робити. Немає жодної необхідності для винесення рішення про стягнення з нього аліментів. Перелічені обставини не були досліджені судом першої інстанції та не були враховані при винесенні рішення, оскільки позивач приховала важливі факти, а докази, надані позивачем є недостатніми для вирішення справи і жодним чином не були перевірені судом першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чайковська Р.А. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Пояснила, що дитина проживає із позивачем у житлі батьків ОСОБА_1 та сторони не можуть порозумітися з приводу матеріального утримання сина, а тому спір належить вирішити у судовому порядку, що буде відповідати насамперед інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Ткачук В.В. у судове засідання не з`явилися. Повноваження адвоката як представника підтверджені ордером серії АМ №1041959, який виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (а.с.97). Договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята ст.130 ЦПК України). Судова повістка представнику відповідача вручена (а.с.146). Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Визначаючись із розміром аліментів, суд першої інстанції керувався положеннями ст.182 СК України та при цьому прийняв до уваги, що син ОСОБА_3 проживає з матір`ю, батько хлопчика матеріальної допомоги на утримання сина не надає та, враховуючи розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, приладдям для розвитку, речами особистої гігієни тощо, виходив також із розміру позовних вимог, внаслідок чого присудив аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким розміром аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог частин першої та другої ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2021 року між сторонами був укладений шлюб. У зареєстрованому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно стали батьками малолітньої дитини (а.с.6-7).

Із 05 травня 2021 року малолітній син ОСОБА_3 разом із матір`ю, тобто позивачем, проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою керівником ОСН - Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів Коростенської міської ради від 21 червня 2022 року №480, а також актом від 21 червня 2022 року, складеним сусідами (а.с.10). Даний факт належними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи, не спростований.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Представник позивача не заперечила факт надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_3 , але при цьому зауважила, що така допомога не носить регулярного характеру та розмір допомоги залежить виключно від волевиявлення ОСОБА_2 , що є предметом суперечок між сторонами.

Оскільки сторони не можуть порозумітися та самостійно дійти згоди щодо обов`язку відповідача в утриманні сина ОСОБА_3 , спір із приводу виконання відповідачем обов`язку щодо утримання сина ОСОБА_3 належить вирішити у судовому порядку.

За положеннями частин першої та другої ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Позивач просить стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частки від доходу батька дитини.

Разом із тим, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частки його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 грудня 2020 року і до повноліття дітей (а.с.32-33). Отже, у відповідача наявні інші двоє малолітніх дітей на утримання яких рішенням суду стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу, чого судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів у цій справі на утримання сина ОСОБА_3 враховано не було.

Окрім того, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2-ої групи та відповідно має хворобливий стан здоров`я, що також не було прийнято уваги судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 та покладання на відповідача судового збору (а.с.34).

За положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що з відповідача рішенням суду присуджені аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки, а також хворобливий стан здоров`я ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід відповідно до положень ст.376 ЦПК України змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , зменшивши його із 1/4 до 1/6 частки, що буде відповідати принципу розумності та справедливості, оскільки при цьому усі діти будуть знаходитися у рівних умовах (1/6+1/6=1/3; 1/3+1/6=1/2) та такий розмір частки надає можливість відповідачу половину від свого офіційного доходу використовувати на свої потреби та підтримання, зокрема, свого здоров`я.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_2 має статус особи з інвалідністю 2-ої групи, а тому - право на пільги щодо судового збору.

Пунктом дев`ятим частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що особи з інвалідністю 2-ої групи звільняються від сплати судового збору.

Оскільки ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи, то суд першої інстанції безпідставно поклав на нього обов`язок сплатити в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача в дохід державного бюджету судового збору в розмірі 992,40 грн. слід скасувати, враховуючи, що відповідач Законом звільнений від таких витрат.

Решта доводів апеляційної скарги не змінює висновків суду. Так, посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи спростовується тим, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11 серпня 2022 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що дозволяється положеннями ст.ст.19,274 ЦПК України, які відносять справи про стягнення аліментів до малозначних справ, що можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 11 серпня 2022 року з додатками відповідач отримав 07 вересня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.20) та відміткою у паспорті ОСОБА_2 для виїзду за кордон (виїхав до Польщі 13 вересня 2022 року) (а.с.31), але клопотання про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) відповідач до суду першої інстанції не подав, а тому в силу приписів частини п`ятої ст.279 ЦПК України суд першої інстанції законно за умовчанням відповідача розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі, відповідач на власний розсуд не скористався правом подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін, хоча право на подання такого клопотання в строк для подання відзиву мав, що слідує з положень частини сьомої ст.279 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позовна заява не відповідала вимогам ст.175 ЦПК України та мала бути залишена судом першої інстанції без руху стадії апеляційного перегляду є неактуальними та не тягнуть скасування рішення суду в іншій частині, оскільки до обов`язкових ці порушення норм процесуального права не відносяться (незазначення ціни позову, деяких обставин, попереднього розрахунку суми судових витрат тощо) та їх допущення не призвело до неправильного вирішення справи у решті, а тому в решті рішення залишається без змін. Окрім того, у одному із засідань у суді апеляційної інстанції позивач приймала участь разом із своїм представником. Позивач особисто підтвердила своє бажання ініціювати розгляд спору з приводу аліментних зобов`язань відповідача відносно сина ОСОБА_3 у суді, а тому волевиявлення саме позивача на звернення до суду із цим позовом сумнівів у апеляційного суду не викликає.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про стягнення аліментів (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20 жовтня 2022 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частки.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. скасувати.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: