КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/5626/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8341/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сенюти В.О., у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, уточнивши який просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 37 572,82 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 152,48 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33 484,10 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 252,97 грн., витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судовий збір за подання позову у розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначав, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. На підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Позивач належним чином виконує умови договору та надає комунальні послуги. Відповідачі своєчасно не сплачували кошти за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку із чим утворилась заборгованість станом на 01 березня 2021 року у розмірі 57 737,07 грн.

Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 45 725,30 грн. Звертав увагу, що факт відсутності письмового договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою звільнення споживача від оплати послуг (т. 1 а.с. 2-3, 157-158).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 57 737,07 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено (т. 2 а.с. 11-19).

Не погодившись з рішенням районного суду, 14 квітня 2023 року директор Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Лопатін К.О. подав суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 37 572,82 грн., за спожиті послуги до 01 травня 2018 року за постачання гарячої води у розмірі 8 152,84 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в стягненні заборгованості з ОСОБА_2 , як власника квартири АДРЕСА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення розмірі 37 572,82 грн. та за спожиті послуги до 01 травня 2018 року за централізоване постачання гарячої води в розмірі 8 152,84 грн. В іншій частині рішення суду просив залишити без змін (т. 2 а.с. 39-41).

На обґрунтування скарги зазначав, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову є незаконним і необґрунтованим. Підставою часткового задоволення позову є те, що ОСОБА_1 подала заяву про застосування строку позовної давності. Разом з тим, судом проігноровано той факт, що ОСОБА_2 є власником майна починаючи з 10 серпня 2010 року та ним не було подано заяви про застосування строку позовної давності. Оскільки суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем, то помилково взяв до уваги її заяву про застосування строку позовної давності, чим порушив норми процесуального права. Отже, слід задовольнити вимоги позивача та стягнути всю заборгованість з ОСОБА_2 , як власника квартири та належного відповідача.

Вказував, що споживач має здійснювати оплату за комунальні послуги щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Якщо інше не встановлено договором, тобто з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг, отже і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання коронавірусної хвороби, строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності продовжено на строк дії карантину починаючи з березня 2017 року. Таким чином, строк позовної давності позивачем не було пропущено в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості до 01 травня 2018 року.

Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 21 червня 2010 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 березня 2021 року (т. 1 а.с. 111, 139-140).

ПАТ «Київенерго» визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10 квітня 2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014 року.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги № 602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до споживачів теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в частині їх зобов`язання перед кредитором оплати неустойки (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційні нарахування, судові та інші витрати, витрати на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладання цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню із споживачів (т. 1 а.с. 107).

Згідно додатків № 1 і № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року № 602-18 до переліку споживачів послуг централізованого опалення, гарячого водопостачання та зобов`язань, право вимоги яких відступається, увійшла ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг та має заборгованість 37 572,82 грн. з централізованого опалення та 8 152,48 грн. з постачання гарячої води (т. 1 а.с. 7-8).

Позивачем було надано розрахунок заборгованості на підставі договору відступлення за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2018 року по 01 березня 2021 року, згідно з яким утворилась заборгованість у сумі 37 572,82 грн. з централізованого опалення та 8 152,48 грн. з постачання гарячої води (т. 1 а.с. 6).

Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за період з 01 травня 2018 року по 01 березня 2021 року становить 33 484,10 грн. за централізоване опалення та 24 252,97 грн. за гаряче водопостачання (т. 1 а.с. 5).

Також до апеляційної скарги долучено новий розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 липня 2015 року по 01 березня 2023 року (т. 2 а.с. 43-44).

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

КП «Київтеплоенерго» є позивачем у справі, тому мав об`єктивну можливість подати усі необхідні докази до позовної заяви або в суді першої інстанції. Оскільки позивач не навів поважних причин не подання цих доказів до суду першої інстанції, колегія суддів не прийняла їх до уваги.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Таке за змістом положення містила ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону чинної до 10 грудня 2017 року.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як було встановлено судом, власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 21 червня 2010 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 березня 2021 року (т. 1 а.с. 111, 139-140).

При цьому, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості солідарно до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, та є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого виснову про відмову у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_1 , яка є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є власником вказаної квартири.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 37 572,82 грн., за спожиті послуги до 01 травня 2018 року за постачання гарячої води у розмірі 8 152,84 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в стягненні заборгованості з ОСОБА_2 , як власника квартири АДРЕСА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Як вбачається з вимог позовної заяви та долученого до неї розрахунку заборгованості позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості до 01 травня 2018 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18, за яким позивач отримав право вимоги на стягнення заборгованості за централізоване опалення у розмірі 37 572,82 грн. та за гаряче водопостачання у розмірі 8 152,48 грн. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зі споживача ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 7-8, 107).

Згідно з п. 1.2 договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18 ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору (т. 1 а.с. 107).

Згідно додатків № 1 і № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року № 602-18 до переліку споживачів послуг централізованого опалення, гарячого водопостачання та зобов`язань, право вимоги яких відступається, увійшла ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 7-8, 107).

Доказів переходу від ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» права вимоги до відповідача ОСОБА_2 подоговору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року № 602-18 на стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, надані до 01 травня 2018 року, до суду не надано і судом не встановлено.

Тобто до КП «Київтеплоенерго» не перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_2 подоговору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року № 602-18 на стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, надані до 01 травня 2018 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що саме КП «Київтеплоенерго», який є позивачем у цій справі, мав довести (об`єктивними доказами), проте не довів наявність (набуття від ПАТ «Київенерго») права вимоги до відповідача ОСОБА_2 по договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року № 602-18 на стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, надані до 01 травня 2018 року.

Таким чином, оскільки до позивача не перейшло право вимоги до споживача ОСОБА_2 за грошовим зобов`язанням зі сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги надані до 01 травня 2018 року, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 , як власника квартири АДРЕСА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення розмірі 37 572,82 грн. та за спожиті послуги до 01 травня 2018 року за централізоване постачання гарячої води в розмірі 8 152,84 грн.

Разом із тим, районний суд дійшов помилкового висновку відмовивши в позові в цій частині до ОСОБА_2 з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на таке.

Встановлено, що у листопаді 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування строку позовної давності тривалістю у три роки та просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 143-144).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Разом з тим, районний суд відмовивши в позові до ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском строку позовної давності про стягнення з відповідача заборгованості за період до 09 квітня 2018 року, не врахував, що про застосування строку позовної давності заявила відповідач ОСОБА_1 , яка визнана неналежним відповідачем у справі.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла до 01 травня 2018 року, то застосування районним судом до виниклих правовідносин позовної давності є безпідставним. Тому рішення районного суду належить змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок про відмову в частині позову через пропуск позивачем позовної давності та виклавши його мотивувальну частину в цій частині в редакції цієї постанови.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року в частині задоволення позову сторони не оскаржували.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому, суд апеляційної інстанції з огляду на положення ст. 367 ЦПК України перевірив законність оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуКомунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання - змінити, виклавши його мотивувальну частину в цій частині в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова