Справа № 487/3526/23
Провадження № 2-н/487/745/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Притуляк І.О, перевіривши матеріали заяви Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиті послуги централізованого опалення, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2023 року представник ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» Шапран О.Г. звернулась до Заводського районного суду м.Миколаєва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиті послуги централізованого опалення в розмірі 17746,45 грн. за період з 01.11.2018 по 31.10.2021.

Крім того, у заяві просила стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 268,40 грн.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, представник заявника звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу 19.06.2023, а отже з урахуванням періоду за який просила стягнути заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, а саме з 01.12.2018 по 31.10.2021, з пропуском строку позовної давності, встановленої законом за частину заявленого періоду.

У заяві представник стягувача вказала на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 р №211 карантин було встановлено з 12.03.2020 і в подальшому продовжено до 30.04.2023, та на п. 12 Прикінцевих положень ЦК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19) строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України продовжується на строк дії такого карантину.

Таким чином, сума заборгованості за вказаний період підлягає стягненню, оскільки з врахуванням дії карантину, станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу, строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не сплинув.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Доводи заявника про те, що строк позовної давності продовжений, відповідно до вимог п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на період дії карантину, вважаю невмотивованими, оскільки під час розгляду заяви про видачу судового наказу, судом не підлягають дослідженню матеріально-правові особливості застосування позовної давності (переривання, продовження, зупинення перебігу позовної давності, застосування позовної давності до частини вимог, тощо), оскільки виходять за межі процедури розгляду заяв у наказному провадженні, яке не передбачає можливості здійснення будь-яких процесуальних дій поза межами розділу ІІ ЦПК України.

Положення п.5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України містять імперативну норму щодо відмови судом у видачі судового наказу, у разі пропуску заявником строку позовної давності.

Одночасно, пропуск строку позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Таким чином, приходжу до висновку, що у видачі судового наказу за заявою ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиті послуги централізованого опалення, слід відмовити.

Одночасно, представнику заявника слід роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Та роз`яснити представнику заявника право на звернення до суду з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 163-165 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиті послуги централізованого опалення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Суддя: І.О.Притуляк