Справа № 357/9907/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/8873/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Лащевської Д.О.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 27.04.1985 року по 06 вересня 2016 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу, з 1992 року по 2013 рік за спільні сімейні кошти сторонами було збудовано садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Цей садовий будинок розташовано на земельній ділянці АДРЕСА_1 . Земельна ділянка надана відповідачу в користування згідно Протоколу № 1 від 15.04.1992 року, площею 0,1002 га. На даний час площа та межі земельної ділянки встановлені відповідно до вимог чинного законодавства. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, кадастровий номер :04:007:0162.

Розпорядженням Сквирської районної державної адміністрації Київської області від 18.04.2011 року № 207 земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 . Садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано без дозвільних документів. Відповідач не надає позивачу згоду на отримання дозвільних документів та проведення державної реєстрації прав на збудовані будівлі, так як вважає, що побудови є тільки його власністю.

Відповідач не надав згоди на оформлення документів на збудований за спільні кошти, садовий будинок, тому позивач змушена звертатись до суду. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Позивач письмово зверталась до відповідача з листом про оформлення частини збудованого садового будинку. Через небажання відповідача домовитися мирним шляхом та передати позивачу частину належного їй в спільно набутому майні або компенсувати справедливу частку в грошовому еквіваленті, позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених відповідачем прав. Все майно нажите сторонами за період з 27.04.1985 року по 06 вересня 2016 року, під час проживання в шлюбі - є спільним, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 просила суд:

-визнати садовий будинок, що розташований в Садовому товаристві «Джерело» за адресою: АДРЕСА_1 збудованим під час перебування в шлюбі.

-визнати за ОСОБА_1 право на частину спільного майно подружжя на садовий будинок, що розташований в Садовому товаристві «Джерело» за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

05.06.2023 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшли пояснення.

В судове засідання 08.06.2023 року відповідач не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що з 27.04.1985 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 06 вересня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2016 року (а.с. 10).

Згідно довідки Голови правління Садівничого товариства «Джерело» від 28.08.2019 р., ОСОБА_2 є членом Садівничого товариства «Джерело» з 1992 року. Йому надана земельна ділянка в користування згідно Протоколу № 1 від 15.04.1992 року, площею 0,1002 га, АДРЕСА_1 , розташованому на території Пищиківської сільської ради, Сквирського району, Київської області (а.с. 16).

Згідно відомостей про права власності, власником земельної ділянки є ОСОБА_2 .Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, з кадастровим номером :04:007:0162, що підтверджується копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу: НВ- 320 та копією Кадастрового плану земельної ділянки (а.с. 17-20).

Розпорядженням Сквирської районної державної адміністрації Київської області від 18.04.2011 року № 207 земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 (а.с 20).

На земельній ділянці площею 0,1002 га за час перебування у шлюбі сторони побудували садовий будинок, який є предметом спору.

На момент розлучення об`єкт будівництва не здано в експлуатацію у визначеному законодавством порядку.

Єдиною підставою для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції зазначав те, що спірний будинок було побудовано без отримання відповідного дозвільного документу, відтак він має статус самочинного будівництва, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для набуття права власності на нього.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такою позицією суду першої інстанції з огляду на наступне:

Дійсно, ч. 1 та ч. 2 ст. 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. В той же час, дана норма передбачає і положення ч. 3 ст. 376 ЦК України відповідно до якої право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. А також вказана норма передбачає і ч. 5 вищевказаної статті, згідно якої на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З наведеного вбачається, що передбачене ч. 2 ст. 376 ЦК України правило про не набуття права власності на самочинне будівництво не є абсолютним та має оцінюватися як з точки зору забезпечення прав власника земельної ділянки під самочинним будівництвом, так і прав третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок побудовано позивачем та відповідачем як подружжям на земельній ділянці, яка належить відповідачу. В матеріалах справи міститься технічний паспорт на будинок, з якого вбачається, що будинок побудований та готовий до експлуатації. За таких умов статус самочинного за даним будинком зберігся не у зв`язку з тим, що його побудовано на чужій земельній ділянці, а лише у зв`язку з тим, що його будували без попереднього отримання відповідного дозволу на це.

П. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що Орган державного архітектурно - будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані в період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів. Порядок прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті. До власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до цього пункту подали документи про прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт об`єктів будівництва, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовується.

На виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та з урахуванням положень Постанови КМУ від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», Мінрегіонбудом прийнято Наказ № 158 від 03.07.2018 року, яким затверджено Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, який встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками СС1, збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт.

Згідно вищезазначених документів, необхідно виготовити технічний паспорт та додати на реєстрацію декларацію про готовність об`єкта до експлуатації до Департаменту Державного архітектурного будівельного контролю у Київській області.

З наведеного вбачається, що побудований без попереднього отримання дозвільних документів будинок може бути за встановленою законом процедурою легалізовано та зареєстровано на нього право власності забудовника. При цьому визнання права власності на будинок (його частину) не є способом легалізації будинку та зберігає обов`язок власника належним чином ввести будинок в експлуатацію. В даному випадку йде мова лише щодо розподілу будинку між співвласниками.

Відповідно до численної судової практики, на яку посилався і суд першої інстанції, відсутність введення в експлуатацію будинку не є перешкодою для визнання права власності на частину об`єкта незавершеного будівництва в судовому порядку. Зокрема, це встановлено у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року, судове провадження №6-47цс16 та постанові Верховного Суду від 08.05.2019 року, судове провадження №61-42318св18.

Враховуючи вищевикладене та обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірного садового будинку в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Позивачем також було заявлено вимогу про визнання вищевказаного судового будинку таким, що збудований сторонами під час перебування у шлюбі. Дана вимога не може вважатися самостійною позовною вимогою, а по своїй суті є обставиною, яку суд встановлює під час вирішення справи по суті. За таких умов заявлена позовна вимога не підлягає до задоволення.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Не зважаючи на те, що суд формально відмовив у задоволенні вимоги про визнання спірного будинку таким, що збудований під час шлюбу сторін, по суті, заявлений позивачем спір було вирішено на її користь в повному обсязі, відтак на користь позивача з відповідача підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір у повному розмірі, що становить 3 842, 30 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину спільного майна подружжя на садовий будинок, що розташований в Садовому товаристві «Джерело» за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 30 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько