Ухвала

14 липня 2023 року

м. Київ

справа № 643/6813/20

провадження № 61-9968ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Кіншов Дмитро Сергійович, на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Ясна Поляна», про визнання правочину щодо передачі майнового паю недійсним, застосування реституції,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Ясна Поляна» (далі - ОК «ГБК «Ясна Поляна»), про визнання правочину щодо передачі майнового паю недійсним, застосування реституції.

В обґрунтування позову зазначав, що 19 січня 2015 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого йому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Вказував, що ОСОБА_2 після повідомлення йому про підозру за частиною першою статті 286 КК України, усвідомлюючи наслідки та бажаючи їх уникнути, вчинив правочин щодо відчуження належного йому майнового паю (гаражний бокс № НОМЕР_2 ) в ОК «ГБК «Ясна Поляна» своїй матері ОСОБА_4 .

Вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2019 року у справі № 546/125/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 250 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08 січня 2020 року відкрито виконавче провадження.

Зазначав, що ОСОБА_2 уклав спірний правочин про передачу майнового паю виключно з метою уникнення майнової відповідальності за пред`явленим цивільним позовом у межах кримінального провадження, оскільки на момент передачі майнового паю своїй матері у ОСОБА_2 вже існував обов`язок з відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене та з урахуванням уточнень, просив суд визнати недійсним правочин від 05 січня 2018 року, вчинений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо передачі майнового паю (гаражного боксу № НОМЕР_2 ) в ОК «ГБК «Ясна Поляна»; застосувати наслідки недійсності правочину, а саме зобов`язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 у власність майновий пай (гаражний бокс № НОМЕР_2 ) в ОК «ГБК «Ясна Поляна».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди виходили з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач набув право власності на спірний гараж. Рішення членів Кооперативу не є ані правочином, ані договором, ані угодою, а тому в розумінні статті 202 ЦК України до оспорюваного позивачем рішення не можуть бути застосовані положення статей 203, 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, в тому числі положення статей 229-233 ЦК України на які посилається ОСОБА_1 , та, відповідно, не можуть бути застосовані правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

05 липня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Кіншова Д. С. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року розгляд цієї справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки відповідно до положень статей 19, 274 ЦПК України справа є незначної складності.

Полтавський апеляційний суд вирішував цю справу з повідомленням учасників справи, в порядку частини третьої статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявник оскаржує судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним рішення членів Кооперативу та застосування наслідків недійсності цього правочину шляхом зобов`язання повернути у власність відповідача майновий пай (гаражний бокс).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Верховний Суд, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет спору, вважає, що наявні підстави для визнання цієї справи, відповідно до 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, справою незначної складності.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі незначної складності оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Наведені заявником обставини, які, на його переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права, а інші з них - зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження судами попередніх інстанцій.

Верховний Суд дійшов переконання, що заявник не зазначив у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду справи незначної складності судом касаційної інстанції.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Кіншов Дмитро Сергійович, на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Ясна Поляна», про визнання правочину щодо передачі майнового паю недійсним, застосування реституції відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний