РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

13 липня 2023 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Богдан М.В.,

за участю секретаря судових засідань - Двірник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника -адвоката Лукашенка О.В. звернувся до суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просить визнати виконавчий напис №5314, виданий 24 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 16 364,43 грн. таким, що не підлягає виконанню, та стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1362,00 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 8 800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що правові підстави для вчинення вказаного виконавчого напису відсутні, у приватного нотаріуса не було передбачених законодавством документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву з проханням проводити розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позовних вимог, та просив повернути позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, та заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу адвоката, та просив їх зменшити до 3000,00 грн.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та день розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» 22.12.2012 року укладено кредитний договір.

24.06.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5314, про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором від 22.12.2012 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», яке відступило право вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у загальному розмірі 16 364,43 грн. (а.с. 22).

Постановою державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 16.11.2021 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості, ВП № НОМЕР_2 (а.с. 19).

Суд зазначає, що за загальними правилами ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених у ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19), зазначають на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Так, відповідно до ст.18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року №3425-XII та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595(далі - Порядок № 296/5).

Пунктом 19 ст.34 Закону №3425-XII визначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачена Главою 14 Закону №3425-XII та Главою 16 розділу ІІ Порядку.

За статтею 87 Закону №3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік №1172).

У статті 88 Закону №3425-XII визначені умови вчинення виконавчих написів, за якими нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Зазначені умови вчинення виконавчого напису також містяться і в пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку №1172. При цьому цей Перелік №1172 не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі №3425-XII та Порядку №296/5.

В подальшому, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Цією постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" Переліку № 1172 та доповнено його новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Дана постанова надала право нотаріусу вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з тим, вказану постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін, а Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

Отже, чинна редакція Переліку №1172 передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, в ході судового розгляду відповідачем було визнано позовні вимоги, та не було спростовано, що нотаріально посвідчений договір між сторонами не укладався, та не спростовано факт відсутності у нотаріуса документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У відповіді на заяви відповідача про визнання позовних вимог, повернення позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету, та заперечення стягнення витрат на правову допомогу адвоката, представник позивача зазначив, що у разі задоволення позову, сплачений судовий збір підлягає стягненню в загальному розмірі 1362,00 грн. з відповідача. Також вказав, що позивачем фактично понесені витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 8 800,00 грн., та зазначив, що на підтвердження цього факту суду надані копії договору про надання правової допомоги та акта приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так, судом встановлено, що позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір за подання позовної заяви згідно з квитанцією № 10318 від 28.12.2021 року у розмірі 908,00 грн., та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову згідно з квитанцією № 10071 від 28.12.2021 року у розмірі 454,00 грн.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 681,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу адвоката суд зазначає наступне.

Представником відповідача надано до суду заяву про зменшення витрат на оплату правової допомоги до 3 000,00 грн., в обґрунтування якої зазначено, що справа не є складною та відноситься до категорії малозначних, а доводи наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загальновідомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду, тому гонорар адвоката не відповідає критеріям співмірності у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи. Крім того, при вирішенні питання про розподіл судових витрат просив врахувати той факт, що відповідач визнав позов та не здійснює жодних дій спрямованих на витрачення додаткових ресурсів для постановлення рішення у справі, та на затягування розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позовна заява ОСОБА_1 складена адвокатом Лукашенко О.В., на підтвердження повноважень адвоката суду надано Ордер на надання правової допомоги, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 24.12.2021 року, та копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с.28-29).

Також представником позивача надано до суду попередній розрахунок суми судових витрат, згідно з яким витрати позивача зі сплати судового збору складають - 1362,00 грн; витрати на професійну допомогу адвоката - 8 800,00 грн.

Разом з тим, самого договору про надання правової допомоги, акту приймання наданих послуг, квитанцій про сплату послуг адвоката чи будь-яких інших доказів на підтвердження заявленої вартості послуг адвоката, матеріали справи не містять.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, розподілу підлягають не лише фактично понесені витрати (відповідно можуть бути підтверджені фінансовими документами) та і ті, що будуть в майбутньому сплачені стороною (відповідно не можуть бути підтверджені фінансовими документами).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу адвоката з відповідача на користь позивача підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 5 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12,13,76,81,89,133,137,141, 142, 259,264,265,268 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис №5314, виданий 24 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 16 364,43 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Зобов`язати фінансовий орган Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір згідно з квитанцією № 10318 від 28.12.2021 року у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Зобов`язати фінансовий орган Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір згідно з квитанцією № 10071 від 28.12.2021 року у розмірі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 681 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн., а всього 5 681 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9-А, оф. 203.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, місце знаходження: м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5.

Третя особа: Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), місцезнаходження: м. Харків, м-н Захисників України, 7/8.

Суддя: М. В. Богдан