Справа №:755/5539/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі, головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста, в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та права на реєстрацію постійного місця проживання у житловому приміщенні,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просила визнати за нею право користування житловим приміщенням, квартою АДРЕСА_1 та визнати за нею права на реєстрацію постійного місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що на підставі розпорядження Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організації та установ» № 1275 від 07 грудня 2005 року, ОСОБА_1 видано на її сім`ю з чотирьох осіб ( ОСОБА_1 , чоловік - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_4 ) видано ордер № 2226 на кв. АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що у 2006 році з формальних міркувань вона та діти знялась з реєстраційного обліку за вказаною адресою, однак вони продовжували проживати у квартирі, про що 31 травня 2022 року складено акт про встановлення фактичного місця проживання.

12 травня 2006 року на ім`я чоловіка ОСОБА_2 . Київським міським бюро технічної інвентаризації видано технічний паспорт на кв. АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки - ОСОБА_2 помер. Позивачка вказує, що після смерті чоловіка, вона подала заяву до П`ятої Київської державної нотаріальної контори, відмовившись від належної їй частки у спадковому майні.

Позивачка вважає, оскільки вона фактично проживає у цій квартирі, на яку вона отримувала ордер, продовжувала перебувати з чоловіком у родинних відносинах, проживали разом до його смерті, набула право на користування квартирою із право реєстрації у даній квартирі.

Посилаючись на положення ст.ст .61,64,65 ЖК Українсько РСР просить позов задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва 01 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (а.с.29,30).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва 01 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику (а.с.27,28).

Стороною відповідача, 29 травня 2023 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією, на позовну заяву подано відзив, в якому вказується наступне. (а.с.44-50).

Відповідно до Рішенням 22 сесії 11 скликання Голосіївського районної в м.Києві ради від 26 лютого 2004 року № 22/23 прийнято до комунальної власності територіальної громади Голосіївського району м.Києва квартири № АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 . На підставі розпорядження Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації № 1275 від 07 грудня 2005 року ОСОБА_1 , яка працювала документознавцем організаційного відділу філіалу «Теплові мережі Київенерго» надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 21 грудня 2005 року видано ордер № 2226 серії Б на зайняття вказаної квартири сім`ї ОСОБА_1 , яка складалась з чотирьох осіб. Станом на 11 жовтня 2006 року зареєстрованим у квартирі значився ОСОБА_2 , який і був наймачем квартири; ІНФОРМАЦІЯ_1 останній помер.

Згідно відмітки у паспорті позивачки ОСОБА_1 вказано, що вона у квартирі за вказаною адресою була зареєстрована з 24 січня 2006 року до 21 лютого 2006 року, а з 21 березня 2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . В акті ЖБК від 31 травня 2022 року зазначено, що у кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_1 проживає без державної реєстрації місця проживання.

У відзиві стороною відповідача зазначається, для виникнення права користування житловим приміщенням необхідною умовою є реєстрація у житловому приміщенні, укладання договору найму, що здійснюється на підставі ордеру або письмова згода наймача.

ОСОБА_1 не заявляла та не довела факту сумісного проживання з наймачем, а також і те, що спірна квартира була єдиним місцем проживання, тоді яка вона зареєстрована за іншою адресою. Також, у відзиві на позов зазначається, що за змістом ст.65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні, таким висновок зроблено Верховним Судом у постанов від 29 листопада 2021 року У справі № 755/12382/19. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у позові.

Позивачка ОСОБА_1 09 червня 2023 року (а.с.51-54) подала відповідь на відзив на позовну заяву, разом з тим, дана відповідь не приймається судом до уваги, оскільки не надано суду підтвердження направлення відповіді на відзив на позовну заяву відповідачу, як це передбачено ч.3 ст.178 Цивільним процесуальним Кодексом України, а саме, не надано документів, що підтверджують надіслання (подання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (а.с.51-53).

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно витягу із Рішення Голосіївського районної в м.Києві ради від 26 лютого 2004 року № 22/23 прийнято до комунальної власності територіальної громади Голосіївського району м.Києва квартири АДРЕСА_4 (а.с.9).

За повідомленням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 24 червня 2005 року № 21979 вказані квартири передано до територіальної громади Голосіївського району м.Києва (а.с.10).

Згідно витягу з розпорядження Голосіївської районної у м.Києві державної № 1275 від 07 грудня 2005 року на сім`ю ОСОБА_1 , яка складається з чотирьох осіб, надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з урахуванням приватизованого житла. З надано витягу вбачається, що сім`я ОСОБА_1 , яка складається з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , була зареєстрована у однокімнатній приватизованій квартирі АДРЕСА_5 (а.с.11).

Голосіївською районною в м.Києві державною адміністрацією 21 грудня 2005 року видано ордер № 2226 серії Б на зайняття кв. АДРЕСА_1 на сім`єю ОСОБА_1 , яка складалась з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , її чоловік - ОСОБА_2 , їх діти син - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_4 (а.с.12).

Як вбачається з довідки від 11 жовтня 2006 року про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними житлові приміщення, за адресою АДРЕСА_6 , зареєстрованим у даній квартирі значиться ОСОБА_2 , який є і власником особового рахунку, з 24 січня 2006 року (а.с.13).

Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 12 травня 2006 року складено технічний паспорт на кв. АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що квартира знаходиться у власності ОСОБА_2 (а.с.15-19).

Однак, матеріали справи не містять даних щодо приватизації спірної квартири.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 37 від 01 червня 2022 року, Виконавчого комітету Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20).

Позивачкою надано акт про встановлення факту проживання від 31 травня 2022 року ЖБК «ЖБК-3», відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_6 фактично проживає ОСОБА_1 (а.с.14).

Позивачкою надано копію заяви, яку вона подавала 28 червня 2022 року до П`ятої Київської державної нотаріальної контори за № 594. У заяві ОСОБА_1 зазначає, що не претендує на належну їй частку у спадковому майні, яка залишилась після смерті її чоловіка ОСОБА_2 (а.с.21).

У позові ОСОБА_1 вказує, що вона з дітьми формально знялися з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири у 2006 року.

Як вбачається з копії паспорту громадянина України, позивачка ОСОБА_1 знялась з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири АДРЕСА_1 21 лютого 2006 року, з 21 березня 2006 року зареєстрована в АДРЕСА_7 (а.с.5-7).

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (частини перша та друга статті 61 ЖК Української РСР).

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК Української РСР).

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Отже, за матеріалами справи, як вказано вище, позивачці територіальною громадою відповідно до ордеру № 2226, серії Б від 21 грудня 2005 року надано право на зайняття із сім`єю спірної двокімнатної квартири та як вказано у розпорядженні Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації № 1275 від 07 грудня 2005 року спірну квартири надано з урахуванням приватизованої однокімнатної квартири АДРЕСА_5 .

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів,

а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи

чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних

чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі

у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів суд не вправі

зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі

у справі як співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за тим позовом,

що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача.

Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову

є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши,

що позов пред`явлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18);

від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного

кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим

та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, у тому числі на житловий фонд. Районні та обласні ради здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад від імені територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції України, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста.

Рішеннями Київської міської державної адміністрації від 15 грудня 2011 року

№ 844/7080 «Про впорядкування прийняття майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва, передачі його у володіння та користування, передачі до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, закріплення майна на праві господарського відання або оперативного управління» та від 28 жовтня 2010 року № 183/4995 «Про окремі питання організації управління районами в м. Києві», надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва і передачу

до сфери управління відповідних районних в місті Києві державних адміністрацій або у володіння та користування суб`єктам господарювання, або закріплення

на праві господарського відання чи оперативного управління за юридичними особами комунальної форми власності територіальної громади міста Києва об`єктів житлового фонду, у тому числі: гуртожитків, одноквартирних будинків, квартир у багатоквартирних будинках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, житлових приміщень у гуртожитках (житлових кімнат, житлових блоків (секцій)) тощо разом з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, службового житла, майна житлово-експлуатаційних організацій та комунальних підприємств, які обслуговували цей фонд, тощо.

Майно, що приймається з державної власності у комунальну власність територіальної громади міста Києва, Київська міська рада зобов`язується використовувати за цільовим призначенням і не відчужувати в приватну власність.

Згідно з цими ж рішеннями у разі державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади міста Києва документ (лист-довідку), що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, видає Департамент комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації, яка є виконавчим органом Київської міської ради.

Тобто районні в місті Києві державні адміністрації з питань управління майном, яке є власністю територіальної громади міста Києва, підпорядковуються Київській міській раді.

Спірна квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва та віднесена до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.

Отже, визначена позивачем як відповідач Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація лише здійснює управління цією квартирою як об`єктом належного територіальній громаді нерухомого майна і не є належним відповідачем у цій справі; відповідачем має бути територіальна громада, у власності якої перебуває майно, тобто територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради.

Дослідивши матеріалами справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

За матеріалами справи, позивачка є інвалідом другої групи довічно, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 779516 від 24 травня 2012 року (а.с.22).

Відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільняється від сплати судового збори при зверненні до суду. Судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 12, 13,76-81, 89, 259, 263-265,274,279,354,358 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та права на реєстрацію постійного місця проживання у житловому приміщенні - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний обліковий номер картки платника податків - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 .

Відповідача: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, адреса: б-р Івана Котляревського, 1/1, м.Київ, 02094, .

Повний текст рішення складено 17 липня 2023 року.

Суддя А.В. Слободянюк