Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Мех В.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 1 762, 00 гр. шкоди, завданої йому залиттям квартири, або змусити її усунути наслідки залиття власними силами.

Крім того, просить стягнути 1 500, 00 гр. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що є власником частини квартири АДРЕСА_1 .

11 травня 2023 року він виявив, що його квартира залита, про що він повідомив відповідачку, яка є власником вище розташованої квартири АДРЕСА_2 .

14 травня 2023 року відбулося друге залиття, а 17 травня він зробив ремонт залитої стелі в квартирі.

20 травня 2023 року відбулося чергове залиття, а 25 травня 2023 року його причина була усунута відповідачкою.

Внаслідок залиття квартири йому було завдано майнової шкоди, а саме: пошкоджено стелю та шафу ( розбування дерев`яного механізму), квартира потребує поточного ремонту.

Згідно з актом комісії залиття його квартири сталося внаслідок порушення герметизації внутрішньої каналізаційної мережі, яку було самовільно замінено металопластикову з вини відповідачки.

Вартість робіт по усуненню наслідків залиття стелі 9 ( підготовка поверхонь, ґрунтовка, шпатлювання, фарбування) становить 1 116, 00 гр. на 3.5 кв.м. пошкодженої стелі.

Джерелом інформація є мережа Інтернет.

Вартість матеріалів ( згідно інформації на сайті epicentrk.ua: ґрунтовка - 261, 00 гр.. водоемульсійна фарба - 330, 00 гр., шпатель - 55. 00 гр., а сього 646. 00 гр.

Заподіяну моральну шкоду оцінює в грошовому вимірі у розмірі 1 500. 00 гр., оскільки відповідачка ігнорує його дзвінки, не реагувала на скарги про залиття.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 29 червня 2023 року та відповідно до ст.33 ЦПК України визначено склад суду.

Ухвалою суду від 08 серпня 2023 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

При цьому документи направлялися на адресу відповідача двічі і двічі повернулися до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 11 червня 2021 року в справі № 2-6236/11, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції.

Так, ухвала суду про відкриття провадження в справі з копією позову та додатками до нього направлялася відповідачу за місцем знаходження її майна.

Їх адреса реєстрації підтверджується і Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання з питань реєстрації місця проживання/місця перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації.

Розшук учасників справи не віднесено до повноважень суду і такі можливості у суду відсутні.

З урахуванням цього, не дивлячись на те, що вище приведена ухвала стосується позивача в справі, суд вважає виконаним судом обов`язок, врегульований цивільним процесуальним законодавством, при прийнятті справи до провадження суду та відкриття провадження в ній.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За змістом ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З цього випливає, що обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, а на відповідача - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 березня 2023 року придбав у власність у рівних частинах з ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Тобто, частка позивача в праві власності на квартиру становить її частину.

Відповідно до п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Відповідно до Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, водовідведення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання ) від 25 травня 2023 року, складеного комісією ЖЕД-901, встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 виникло з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 .

В квартирі АДРЕСА_3 залито: приміщення коридора S - 10, 1 кв.м. : стеля ( водоемульсійне фарбування ) пошкоджено 3, 5 кв.м.

Причиною залиття є порушення герметизації внутрішньо квартирної каналізаційної мережі., яку було самовільно замінено на металопластику мешканцями вище розташованої квартири АДРЕСА_2 момент обстеження мешканцями квартири АДРЕСА_2 власноруч усунено причину залиття квартири АДРЕСА_3 .

Відповідач, не подавши відзив, приведені в акті обставини не спростувала, відсутність своєї вини в залитті квартири не довела.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто позивач, з урахуванням визначених нормами процесуального законодавства принципів змагальності та диспозитивності, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником лише частини квартири, однак визначає суму збитків від залиття квартири в повному обсязі і всю суму просить стягнути на свою користь.

Крім того, будь-яких доказів розміру завданої шкоди не надав, визначив його самостійно, обмежившись посиланням на сайт у мережі Інтернет та Торгового центру «Епіцентр».

В свою чергу, як зазначено вище, суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає, як і не має оглядати сайти, зазначені позивачем у позові.

З урахуванням викладеного, відсутності доказів розміру завданої шкоди та витрат, необхідних для усунення його наслідків, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я тощо.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В абзаці 2 пункту 5 вище приведеної постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Враховуючи викладене вище, висновку суду про відсутність підстав для задоволення вимог у частині відшкодування матеріальної шкоди, відсутні підстави і для задоволення вимог позивача в цій частині.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 322, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 197, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва