Справа № 159/1529/23 Головуючий у 1 інстанції: Грідяєва М. В.
Провадження № 22-ц/802/681/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «УКРДОРС» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказуючи на те, що з згідно з записом № 14 від 03.06.2013 року її трудової книжки, її прийнято на роботу з 03.06.2013 року шліфувальником по дереву деревообробного цеху № 4 ТзОВ «Укрдорс» згідно з наказом № 34/1 від 03.06.2013 року. Згідно з записом № 15 від 28.12.2022 року трудової книжки, її звільнено з роботи шліфувальника по дереву деревообробного цеху № 4 ТзОВ «Укрдорс» згідно з наказом № 50/К від 28.12.2022 року. При звільненні вона отримала копію розпорядження № 50/5 від 28.12.2022 року про припинення трудового договору на підставі п.1 ст.36 КЗпроП України, у якому вказано, що дні невикористаної відпустки відсутні. У період дії правового режиму воєнного стану та відповідних обов`язків роботодавця, їй, як працівнику ТзОВ «УКРДОРС» з вересня 2022 року не виплачено заробітна плата. При цьому у першій половині вересня 2022 року частина заробітної плати була виплачена, а інша частина заробітної плати за вересень не виплачена на день звільнення. Також не виплачена заробітна плата за жовтень, листопад та грудень 2022 року по день звільнення. При звільненні не проведено розрахунок при звільненні. Після звільнення їй було виплачено 1000 грн. в рахунок заробітної плати за вересень. Інша частина нарахованої заробітної плати за вересень 2022 року та інші місяці по день звільнення не виплачені по час звернення до суду. Посилається на ст.ст.47, 116,117 КЗпроП України. При звільненні 28.12.2022 року був виданий наказ про її звільнення та повернута трудова книжка з відповідним записом. При звільненні їй не видавались довідки про розрахунок, в зв`язку з чим їй не відомо які суми були нараховані при розрахунку. Має лише довідки форми ОК-5 про індивідуальні відомості про застраховану особу про нараховану заробітну плату за вересень-грудень 2022 року, про кількість відпрацьованих днів у місяці. Просить стягнути з ТзОВ «УКРДОРС» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2022 року по 28.12.2022 року, середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні з 28.12.2022 року по день винесення рішення, судові витрати по сплаті судового збору та оплату витрат на правничу допомогу.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» (Ковельський район, смт. Люблинець, вул. Заводська, 5, , ІПН 62) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) 24308 грн 94 коп - заборгованість по заробітній платі, 34397 грн 44 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку, а всього: 58706 грн 38 коп, з яких відрахувати податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» (Ковельський район, смт. Люблинець, вул. Заводська, 5, , ІПН 62) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» (Ковельський район, смт. Люблинець, вул. Заводська, 5, , ІПН 62) в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення всієї суми заборгованості по заробітній платі.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки при звільненні,відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що підставою для оскарження рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінка судом доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було з`ясовано всіх фактичних обставин справи, було порушено ст,ст.76, 77, 80, 89 ЦПК України, неправильно досліджені докази, надані відповідачем у справі. Просить рішення скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальності «УКРДОРС» на користь ОСОБА_1 24 308,94 грн заборгованості по заробітній платі та 34 397,44 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме: заборгованість по заробітній платі стягнути з відповідача в сумі 19 185,77 грн (з вирахуванням податку на доходи з фізичних осіб та військового збору) та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач з 03.06.2013 року працювала у ТОВ «УКРДОРС» шліфувальником по дереву деревообробного цеху № 4, звідки звільнена 28.12.2022 року за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпроП України, що підтверджується записами у трудовій книжці, наказом №50-к від 28.12.2022 року та не оспорюється сторонами у справі. Згідно довідки ТОВ «УКРДОРС» про доходи від 24.04.2023 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 складає 24308 грн. 94 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до 115 КЗпроП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпроП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпроП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 24.06.2015 року.

Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 р. у справі № 6-15цс13).

В зв`язку з чим, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.12.2022 року (наступний день після звільнення) по 10.05.2023 року.

При розрахунку середнього заробітку суд враховує вимоги ПКМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року, згідно якої врахуванню при розрахунку днів затримки розрахунку підлягає не календарні дні, а робочі дні. В зв`язку з чим за період з 29.12.2022 року по 10.05.2023 року кількість робочих днів складає 88 днів ( грудень 2022 року- 2 дні, січень 2023 року -22 дні, лютий 2023 року- 20 дні, березень 2023 року-22 дня, квітень 2023 року 20 днів, травень 2017 року - 8 днів) х 390 грн 88 коп (середньоденна заробітна плата позивача, з розрахунку 8591 грн 70 коп -864 грн 24 коп відпускні = 7727 грн 46 коп (19 днів у жовтні 2022 року (4 дні відпустка) + 7559 грн- 3169 грн 04 коп відпускні =4389 грн 96 коп ( 12 днів у листопаді 2022 (14 днів відпустка)) = 12117 грн 42 коп / 31 ), таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 34397 грн 44 коп, з розрахунку: 390 грн 88 коп х 88 днів, без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Посилання відповідача на постанови Верховного Суду щодо можливості судом зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки розрахунку не приймається судом, так як зменшення розміру середнього заробітку є правом, а не обов`язком суду та залежить від конкретних обставин справи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що визначений розмір середнього заробітку в сумі 34397 грн 44 коп, є співрозмірним та пропорційним розміром компенсаційних витрат позивача, яких він зазнав, внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку відповідача, враховуючі розмір простроченої заборгованості відповідача позивачу при звільненні на день звільнення 24308 грн 94 коп, період затримки розрахунку 4 місяці, відсутність підтвердження відповідачем поважних та обґрунтованих підстав для вказаної затримки розрахунку.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те що відповідач частково сплатив заборгованість по зарплаті в сумі 5123,17 грн і тому заборгованість становить 19 185,77 грн з відрахуванням податків та зборів, спростовується довідкою про розрахунок заборгованості по заробітній платі від 24.04.2023 року в якій вказано, що сума заборгованості по заробітній платі за період з вересня по 28 грудня 2022 року ( по день звільнення), з врахуванням виплачених сум у вересні та після звільнення, становить 24 308,94 грн без відрахуванням податків та зборів. При відрахуванні податків сума заборговані становить 19 185,77 грн.

Сума, яку оскаржує відповідач - 24 308,94 грн, і є сумою заборгованості без відрахування податків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, згідно з правовою позицією Верховного суду у справі № 191/81/17 викладений у 3 Постанові від 25 березня 2019 року вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обчислюється без віднімання податків та зборів.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та не спростовують висновків суду, оскільки у рішенні суду їм дано вірну правову оцінку.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді