Справа № 357/3338/23
Провадження № 2/357/1424/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» до ОСОБА_1 , про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В :

20.03.2023 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 28.03.2023, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем комунальних послуг, що надає КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1», яке є виконавцем таких послуг у м. Узин Білоцерківського району Київської області. Згідно особового рахунку № НОМЕР_1 відповідач за період з 01.03.2020 по 01.03.2023 має заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 45268,25 грн. Оскільки в добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги відповідач не виконує, просив у судовому порядку стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» суму боргу за надані комунальні послуги в розмірі 45268,25 грн. та судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2684, 00 грн.

12.05.2023, після усунення позивачем недоліків позову, судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.07.2023 представник позивача, за довіреністю у справі Третьякова Наталія Вікторівна, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1», позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, 17.07.2023 подала до суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що не має можливості приймати участь у справі у зв`язку зі станом здоров`я, та подала заяву, в якій просила захистити її права інваліда і громадянки, відповідно до законодавства і документів, що нею додаються.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно рішення Виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 08.09.2009 за № 78 (а.с.8) Комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» є виконавцем житлово комунальних послуг, крім послуг з газо- та електро - постачання, централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення, у місті Узин Білоцерківського району Київської області.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області (а.с.21), відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.08.1985 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що узгоджується з довідкою виконавчого комітету Узинської міської ради від 08.03.2023 за № 11-14-437 та копією паспорта (а.с.9,92-93) та визнається відповідачем.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та 18.07.1986 шлюб між ними було розірвано, являється пенсіонеркою, перебуває на обліку в Білоцерківському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію у розмірі 3330,00 грн (станом на червень 2023 року), з 01.04.1993 має першу групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням та в період з 2004 року по 2023 рік проходила консультації у різних спеціалістів, призначені їй обстеження та лікування з проводу захворювань (а.с. 89, 94 -108).

Також, встановлено, що відповідач має дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 01.01.1993 по 31.08.2020 вона перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації та отримувала державну допомогу по догляду за ОСОБА_1 згідно Закону України «Про компенсацію непрацюючим, що доглядають за особою з інвалідністю першої групи або особою, що досягла 80-річного віку» та з 01.09.2020 знята з обліку. Також, ОСОБА_3 перебувала на обліку в Білоцерківському центрі зайнятості як безробітня та була знята за її письмовою заявою про відмову він послуг центру зайнятості, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.9,59-на звороті,85).

З розрахункового листа абонента по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого за вказаною адресою на ім`я ОСОБА_1 (а.с.4-7), вбачається, що сплата коштів за надані комунальні послуги за період з 01.03.2020 по 01.03.2023 відповідачем не здійснювалася, тому виникла заборгованість у розмірі 45268,25 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2, п.5, п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Встановлено, що позивач - Комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» є виконавцем житлово комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач - ОСОБА_1 є індивідуальним споживачем вказаних послуг, як особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Отже, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Отже, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідача, як споживача комунальних послуг є своєчасна їх оплата, згідно затверджених в установленому порядку тарифів з дотриманням вимог законодавства, а відповідач, яка з 21.08.1985 є споживачем вказаних послуг, адже зареєстрована та проживає за адресою їх надання, допустила порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за комунальні послуги у розмірі 45268,25 грн. за період з 01.03.2020 по 01.03.2023.

Враховуючи, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають відповідач із дочкою, отже два споживачі комунальних послуг, то питання щодо оплати житлово - комунальних послуг між декількома користувачами житлового приміщення повинні регулюватися відповідною домовленістю (угодою) між ними, а вразі оплати наданих послуг одним із користувачів, останній не позбавлений права пред`явлення відповідного позову про стягнення понесених витрат (частини витрат) до інших користувачів.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач відзив на позов з належними та допустимими доказами у спростування доводів позивача, які б у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування, до суду не подала.

З наданих відповідачем документів (а.с. 45-54), вбачається, що вона зверталася до Прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури із заявою щодо дій КП «ВУЖКГ-1», сусідів, нарахування плати за комунальні послуги, оформлення субсидії, порушення її прав споживача. Також, з матеріалів (а.с.62-71) вбачається, що відповідач зверталася до позивача з приводу неналежного опалення у її квартирі та їй були надані відповідні відповіді вирішення вказаних у заявах питань.

Разом з тим, у даному провадженні відповідач не зверталася із зустрічними вимогами до КП «ВУЖКГ-1, в порядку передбаченому ЦПК України, щодо захисту її прав споживача згідно Закону України «Про захист прав споживачів», та до суду не надано рішення суду, яке набрало законної сили, щодо обставин, якими відповідач підтверджує свої заперечення вказаними доказами.

З матеріалів справи (а.с.72-84) вбачається, що 02.06.2020 відповідач зверталася із заявою - поясненнями до голови Узинської ОТГ щодо причин відмови від субсидії і пільги «Дитина війни» і створення боргу, однак, на спростування яких обставин справи було подано даний доказ, відповідачем не зазначено.

Разом з тим, даний документ узгоджується з розрахунковим листом абонента по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що наданий позивачем, з якого вбачається, що у період з 01.03.2020 по 01.03.2023 відповідач не використала своє право на отримання субсидії, а в період з 2007 року по квітень 2016 року субсидія на сплату комунальних послуг їй була надана.

Суд не приймає до уваги документи (а.с.86-87, 90 - 91), оскільки вони датовані 04.10.2002, 15.10.2003, 28.09.2009, а заява про призначення усіх видів соціальної допомоги без дати подання та отримання відповідним органом, отже не стосуються спірного періоду, крім того не стосуються предмету спору.

Даючи оцінку встановленим обставинам та поданим доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи подані відповідачем документи щодо майнового стану, суд вважає за доцільне роз`яснити, що вона, в порядку ч. 4 ст. 435 ЦПК України, має право звернутися до суду з відповідною заявою щодо відстрочення чи розстрочення суми боргу, з наданням належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження таких вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні даного позову було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн. (а.с.27).

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має першу групу інвалідності, про що зазначено вище у рішенні, тому, враховуючи, що відповідач звільнена від сплати судового збору, витрати позивача компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 67,68,162 ЖК України, ст. 525, 526, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, ст. 4, 12, 13, 76 - 82, 141, 223, 258 -259, 265, 268, 274-279, 354 - 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» (, місцезнаходження: вулиця Лесі Українки, будинок 20-А, місто Узин, Білоцерківський район, Київська область, 09161) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: відсутній у справі, місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення суми боргу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» заборгованість зі сплати комунальних послуг за період з 01.03.2020 по 01.03.2023 у розмірі 45268,25 грн. (сорок п`ять тисяч двісті шістдесят вісім гривень 25 копійок).

Судові витрати зі сплати судового збору, понесені Комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» у розмірі 2684,00 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.07.2023.

Суддя О. В. Бондаренко