ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6163/23 Справа № 212/2657/23 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/2657/23

провадження № 22-ц/803/6163/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/2657/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з втратою професійної працездатності,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»,

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2023 року (суддя Борис О.Н.), ухваленого в приміщенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне рішення суду складено 19 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ПрАТ «Суха Балка», в обґрунтування якого посилався на те, що він з 11.10.2000 року працював підземним гірником, з 30.05.2001 року підземним прохідником на шахті ім. Фрунзе ПрАТ «Суха Балка». 23.02.2022 року був звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком. Внаслідок праці у шкідливих умовах він отримав хронічні професійні захворювання: радикулопатія, вібраційна хвороба та хронічне обструктивне захворювання легень. Висновком МСЕК від 06.04.2023 року йому первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та визначено третю групу інвалідності . Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 300 000,00 грн, яку просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «Суха Балка».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 205 000,00 грн, без врахування податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 050,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача мотивоване тим, що професійні захворювання виникли у ОСОБА_1 під час його роботи на підприємстві відповідача. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з глибини фізичних і моральних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності в розмірі 65% та встановлення третьої групи інвалідності, які встановлені не безстроково, потреби в проходженні курсів лікування в медичних закладах, а також періоду праці на підприємстві відповідача у шкідливих умовах протягом 22 років 4 місяців, тому з огляду на засади розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначив розмір моральної шкоди у вигляді одноразового відшкодування в сумі 205 000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ПрАТ «Суха Балка» в апеляційній скарзі зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано те, що його хвороба є невиліковною, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК. Крім того, суд не врахував характер його захворювання, пов`язаного з обмеженням в вирішенні своїх побутових потреб, що порушує нормальні життєві зв`язки, завдає фізичні та моральні страждання, а також їх тривалість, тяжкість та істотність вимушених змін в його життєвих стосунках.

Апеляційна скарга ПрАТ «Суха Балка» мотивована тим, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт у шкідливих умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених статтями 5-8 Закону України «Про охорону праці». Вказує, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження здоров`я та його наслідки. В свою чергу, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Отже, оскільки ПрАТ «Суха Балка» не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань ОСОБА_1 , вважає, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодувати моральну шкоду позивачу. До того ж, на думку відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди, не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості та критеріям статті 23 ЦК України. Також посилається на те, що судом першої інстанції надано більшу перевагу доказам позивача, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позову та покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, від ОСОБА_2 , яка діє в інтересах позивача, надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Представник ПрАТ «Суха Балка» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 з 14.10.2000 року по 23.02.2022 року працював на підприємстві відповідача на шахті ім. Фрунзе на різних посадах з повним робочим днем в підземних умовах.

Висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 12.01.2023 року № 63 було встановлено зв`язок захворювань ОСОБА_1 з умовами його праці на шахті ім. Фрунзе на посадах підземного гірника та підземного прохідника, загальний стаж роботи у шкідливих умовах становить 22 роки 4 місяці, а саме: з 10.2000 року по 02.2022 рік.

01 березня 2023 року на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. В пункті 17 вказаного акту зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок того, що працюючи на шахті ім. Фрунзе підземним прохідником з 30.05.2001 року по 23.02.2022 року ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень системи вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання послужив профмаршрут, вказаний у медичному висновку № 63 від 12.01.2023 року: 11.10.2000-30.05.2001 підземний гірник шахта ім. Фрунзе ПрАТ «Суха Балка».

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА № 127109 від 06.04.2023 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 30% вібраційна хвороба, 20 % радикулопатія та 20 % за ХОЗЛ з переоглядом 10.03.2024 року, та встановлено третю групу інвалідності з 27.03.2023 року по 01.04.2024 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та ПрАТ «Суха Балка» задоволенню не підлягають.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що професійні захворювання виникли у ОСОБА_1 під час його роботи на підприємстві відповідача, а тому відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду покладається на ПрАТ «Суха Балка». Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з глибини фізичних і моральних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності в розмірі 65% та встановлення третьої групи інвалідності, які встановлені не безстроково, потреби в проходженні курсів лікування в медичних закладах, а також періоду праці на підприємстві відповідача у шкідливих умовах протягом 22 років 4 місяців, тому з огляду на засади розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначив розмір моральної шкоди у вигляді одноразового відшкодування в сумі 205 000,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статі 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частина друга стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з частиною першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до частин другої четвертої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Згідно із статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, із змісту цієї статті випливає, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до норм ЦПК України вказані обставини повинні бути доведені.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідку МСЕК від 06.04.2023 року, якою позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 30% вібраційна хвороба, 20 % радикулопатія та 20 % за ХОЗЛ з переоглядом 10.03.2024 року, та встановлено третю групу інвалідності з 27.03.2023 року по 01.04.2024 року. Крім того, позивачем надано Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01 березня 2023 року.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки захворювання позивача в даному випадку, пов`язані з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, то відповідальність по відшкодуванню такої шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням його здоров`я на виробництві відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, на підставі розумності, виваженості та справедливості, виходячи із тривалості часу роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва, обставин отримання позивачем шкоди, наявність фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність, вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, наявність вини відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, обґрунтовано визначився з розміром моральної шкоди в сумі 205 000,00 грн. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості, роз`яснення, викладені в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4.

Доводи апеляційних скарг стосовно того, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 205 000,00 грн необґрунтований належним чином, є безпідставними, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують. Крім того, чинним законодавством не передбачено будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо, а тому колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача та відповідача на судову практику з розгляду подібних справ.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що судом першої інстанції надано більшу перевагу доказам позивача, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, взяв до уваги пояснення та відзив відповідача на позовну заяву.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційних скарг немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло