Дата документу 11.07.2023 Справа № 326/394/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 326/394/16 Головуючий у 1 інстанції: Діденко Є.В.
№ 22-ц/807/44/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі адвоката Корнієнко Максима Олександровича на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

В обґрунтування заяви зазначала, що її чоловік - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до заповіту заповідав все належне йому майно, а також належні йому майнові права та обов`язки на час смерті, ОСОБА_1 . Позивач прийняла спадщину за заповітом і отримала 16 жовтня 2014 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Перед смертю ОСОБА_4 повідомив позивачку, що відповідач, ОСОБА_3 брав у нього в борг грошові кошти, про що останній надав розписки, написані від імені його дружини ОСОБА_5 , оскільки за поясненнями самого ОСОБА_3 , він будучи сільським головою Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області, не міг взяти грошові кошти в борг на здійснення підприємницької діяльності. Вказані розписки були знайдені позивачкою після смерті чоловіка. Так в розписці від 2 березня 2012 року було вказано від імені ОСОБА_5 , як приватного підприємця, що вона позичила у приватного підприємця ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 400 000 гривень 00 коп., на підтвердження отримання грошових коштів оформлена накладна № 1 від 02.03.2012 року. Термін повернення позики в розписці визначений - 2 грудня 2012 року. Розписка підписана чоловіком ОСОБА_6 - ОСОБА_3 , який вказав в розписці: «Росписка написана мною, ОСОБА_3 , выступаю гарантом, в случае не возврата денег, как частное лицо. В чем и подписываюсь», (текст наведено мовою оригіналу розписки). Підпис ОСОБА_3 скріплено печаткою Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області. В розписці від 10 квітня 2012 року вказано що ОСОБА_6 позичила у приватного підприємця ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 260 000 гривень 00 коп., крім розписки наявна накладна б/н від 10.04.2012 року на отримання від ОСОБА_4 вказаної суми. Термін повернення позики визначений в розписці - 10 січня 2013 року. Вказана розписка також підписана ОСОБА_3 . В розписці від 23 березня 2013 року вказано про позичення у приватного підприємця ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 380 000 гривень 00 коп., про що свідчить також і накладна № 6 від 3.03.2013 року на вказану суму. Термін повернення позики - 23 грудня 2013 року. Розписку підписав ОСОБА_7 . До розписок було додано копію паспорта та свідоцтва про реєстрацію як фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 . Грошові кошти у терміни, вказані в розписках повернуті відповідачем або його дружиною не були, після смерті ОСОБА_4 позивачка неодноразово зверталася до відповідача про повернення боргу, однак грошових коштів не отримала. У 2015 році ОСОБА_1 звернулась з заявою до поліції. На підставі її заяви було відкрите кримінальне провадження № 0000984 від 28.12.2015 року. А 17.02.2016 року було призначено експертизу з дослідження почерку і підписів та реквізитів документів по вказаному провадженню. Відповідно до висновку експерта від 22.04.2016 року № 128, встановлено, що рукописний текст всіх трьох розписок - від 02.03.2012 року, 10.04.2012 року, 23.03.2013 року виконано ОСОБА_3 . Також з висновку експерта позивач зробила висновок, що відповідач власноручно склав за свою дружину ОСОБА_5 вищевказані розписки та підписав їх. Відповідач не міг не знати про те, що розписки підписані нібито невідомою особою, а не його дружиною, від імені якої вказані розписки були підписані. Таким чином, позивач вважає, що правочини - договори позики та поруки, оформлені розписками та накладними від імені ОСОБА_5 , складені та підписані фактично ОСОБА_3 , укладеними під впливом обману ОСОБА_4 з боку ОСОБА_3 . Також зазначає, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вона дізналася про порушення права та особу, яка його порушила, отримавши від слідчого копію висновку експерта від 22.04.2016 року №128.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, визнати недійсними правочини - змішані договори позики та поруки (гарантії), оформлені: розпискою від 02.03.2012 року та накладною № 1 від 02.03.2012 року на суму 400 000 грн.; розпискою від 10.04.2012 року та накладною б/н від 10.04.2012 року на суму 260 000 грн.; розпискою від 23.03.2013 року та накладною № 6 від 03.03.2013 року на суму 380 000 грн., укладені від імені ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 , складеними та підписаними у якості гаранта ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на отримання грошових коштів у ОСОБА_4 на суму 400 000 грн., на суму 260 000 грн., на суму 380 000 грн., як вчинені під впливом обману ОСОБА_4 . Судові витрати просила віднести на відповідача.

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

В обґрунтування заяви зазначав, що з позовних вимог ОСОБА_8 взагалі не зрозуміло, кому за версією позивача ОСОБА_4 передавав грошові кошти - безпосередньо ОСОБА_5 , чи саме відповідачу за первісним позовом - ОСОБА_3 . Стосовно суті правочинів позики між ОСОБА_4 , що виступав як фізична особа - підприємець та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 , позивач за зустрічним позовом вважає, що в розумінні ст. 215 ЦК України, вони є недійсними, так як при їх укладанні не дотримано сторонами приписів статті 203 ЦК України, а саме в тому числі відсутня воля фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на їх вчинення, що виражено у відсутності її підпису на вказаних правочинах, та не отримання нею вказаних грошових коштів. Ким виконано підпис від імені ФОП ОСОБА_5 на спірних трьох розписках та накладних наразі не відомо, однак з цього приводу проводиться перевірка компетентними органами. Зазначає, що накладна № 1 від 02.03.2012 року, накладна б/н від 10.04.2012 року, накладна № 6 від 23.03.2013 року в розумінні норм ЦК України не є належним та допустимим доказом наявності зобов`язання, так як не містить жодних реквізитів (умов) правочину, що повинен містити правочин позики. З них навіть не вбачається жодного посилання до будь-якого договору. Зазначені розписки є елементом удаваного правочину. Крім того, на підтвердження удаваності спірних правочинів свідчить той факт, що з дня настання строку виконання зобов`язання за договорами позик до дня смерті ОСОБА_4 пройшов тривалий час в декілька років. Однак за життя, ОСОБА_4 так і не звернувся до суду з жодним позовом щодо стягнення зазначених грошових коштів

Зважаючи, що за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були знайомі, він запропонував поручитися за зобов`язаннями своєї дружини, що виникли між ТОВ «Перше Травня», директором якого був ОСОБА_4 , та нею, написавши розписки про ніби то отримання грошових коштів у борг. ОСОБА_3 такі розписки надав йому, однак розписки були надані без підпису дружини та печаток органів місцевого самоврядування. Яким чином вони там опинилися, йому не відомо. З цього питання наразі проводиться перевірка компетентними органами. Також зазначає, що ОСОБА_4 систематично використовував таку схему взаємовідносин і з іншими особами. Непоодинокі випадки, коли ОСОБА_4 безпосередньо, чи через підконтрольні товариства надавав особам посівний матеріал та ПММ без попередньої оплати чи на частковій основі за завищеними цінами, в замін цього він вимагав написання боргових розписок на значно більші суми. Зазначені розписки були удаваними правочинами, грошових коштів по ним люди не отримували, в його розумінні ці розписки слугували гарантією своєчасного розрахунку з ним за реальними угодами купівлі - продажу товару. Отже фактично ОСОБА_4 вимагав від ОСОБА_3 гарантії розрахунку його дружини з ним за реальними договорами купівлі - продажу товару. Надання такої гарантії ОСОБА_4 вбачав саме через написання подібних розписок, що по своїй суті є удаваними правочинами, так як по ним сторонами не ставилося за меті отримання чи надання реальних грошових коштів. Однак при яких обставинах, яким чином, коли і хто виконав підпис за його дружину, ОСОБА_3 не відомо. Недійсність основного зобов`язання в свою чергу впливає і на дійсність зобов`язання щодо його забезпечення.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, визнати недійсними три основні односторонні правочини, - договори позики, що оформленні розписками: розпискою 02.03.2012 року на суму 400 000,00 (чотириста тисяч грн. 00 коп.), розпискою від 10.04.2012 року на суму 260 000,00 (двісті шістдесят тисяч грн. 00 коп.), розпискою від 23.03.2013 року на суму 380 000,00 (триста вісімдесят тисяч грн. 00 коп.), що укладені від імені фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на ім`я фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 в частині зобов`язання, що стосується отримання та повернення грошових коштів фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 ; 2) визнати недійсним три односторонні правочини, що укладенні на забезпечення виконання трьох основних зобов`язань, що оформлені трьома розписками які складені від імені фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на ім`я фізичної особи- підприємця ОСОБА_4 та оформлені відповідними трьома письмовими застереженнями у текстах вказаних розписок стосовно надання поруки (гарантії), що надається фізичною особою ОСОБА_3 , у розписці від 02.03.2012 року на суму 400 000,00 (чотириста тисяч грн. 00 коп.), розписці від 10.04.2012 року на суму 260 000,00 (двісті шістдесят тисяч грн. 00 коп.), розписці від 23.03.2013 року на суму 380 000,00 (триста вісімдесят тисяч грн. 00 коп.); 3) судові витрати покласти на позивача за первісним позовом.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено, в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Щедріна О.П. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі адвоката Корнієнко М.О. також подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з розпискою від 02.03.2012 року, складеною від імені ОСОБА_5 , зазначено, що ОСОБА_5 , приватний підприємець, взяла в борг у приватного підприємця ОСОБА_4 400 000,00 грн., які зобов`язується повернути до 02 грудня 2012 року (або 2013 року, оскільки у розписці здійснено виправлення року). Під цим міститься підпис від імені ОСОБА_5 , а також прізвище « ОСОБА_9 . Гр.». Нижче вказано: «розписка написана мною, ОСОБА_3 , виступаю гарантом у випадку неповернення коштів, як приватна особа, про що і розписуюсь». Далі міститься підпис ОСОБА_3 і поставлена печатка Коларівської сільської ради.

Згідно з розпискою від 23.03.2013 року, складеною від імені ОСОБА_5 , зазначено, що ОСОБА_5 , приватний підприємець, взяла в борг у приватного підприємця ОСОБА_4 380 000,00 грн., які зобов`язується повернути до 23 грудня 2013 року. Під цим міститься підпис від імені ОСОБА_5 , а також прізвище « ОСОБА_9 . Гр.». Нижче вказано: «розписка написана мною, ОСОБА_3 , виступаю гарантом у випадку неповернення коштів, як приватна особа, про що і розписуюсь». Далі міститься підпис ОСОБА_3 і поставлена печатка Коларівської сільської ради.

Згідно з розпискою від 10.04.2012 року, складеною від імені ОСОБА_5 , зазначено, що ОСОБА_5 , приватний підприємець, взяла в борг у приватного підприємця ОСОБА_4 260 000,00 грн., які зобов`язується повернути до 10 січня 2013 року. Під цим міститься підпис від імені ОСОБА_5 , а також прізвище « ОСОБА_9 . Гр.». Нижче вказано: «розписка написана мною, ОСОБА_3 , виступаю гарантом у випадку неповернення коштів, як приватна особа, про що і розписуюсь». Далі міститься підпис ОСОБА_3 і поставлена печатка Коларівської сільської ради.

Відповідно до накладної від 02.03.2012 року, зазначено, що ОСОБА_5 отримала в борг 400 000,00 грн., нижче містяться підписи у графах «відпустив» і «прийняв».

Відповідно до накладної від 03.03.2012 року, зазначено, що ОСОБА_5 отримала в борг 380 000,00 грн., нижче містяться підписи у графах «відпустив» і «прийняв».

Відповідно до накладної від 10.04.2012 року, зазначено, що ОСОБА_5 отримала в борг 260 000,00 грн., нижче містяться підписи у графах «відпустив» і «прийняв», а також відтиск печатки Коларівської сільської ради.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.03.2013 року, рахунку і накладної (а.с. 38-40, 62-64 т. 1), ОСОБА_5 придбала у ТОВ «Перше Травня» в особі директора Чернєва Д.М. - ячмінь у кількості 25 тон за ціною 60368,64 грн. Згідно з випискою по рахунку, 28.03.2013 року ОСОБА_5 сплатила за ячмінь 60368,64 грн. (а.с. 42 т. 1). Укладення вказаного договору підтверджено довідкою ТОВ «Перше Травня» від 30.05.2016 р., інших договорів у період 2012-2013 роки не укладалось (а.с. 65 т. 1, а.с. 67 т. 2). Договорів про збереження матеріальних цінностей між ОСОБА_4 і ТОВ «Перше Травня» не укладалось (а.с. 71 т. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть від 25.02.2014 року серії НОМЕР_3 .

Згідно із заповітом від 09.08.2013 року та свідоцтвом про право на спадщину від 16.10.2014 року (а.с. 131 т. 2) спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 .

Відповідно до засвідченої копії висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 128 від 22.04.2016 року, проведеної в рамках кримінального провадження № 0000984 і наданої на запит суду, зроблені такі висновки:

- рукописний текст у накладній № 1 від 02.03.2012 року виконаний ОСОБА_4 ; підпис у графі «відпустив» у вказаній накладній виконаний ОСОБА_4 ; встановити ким, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 виконаний підпис у графі «прийняв» у вказаній накладній не виявилось можливим.

- рукописний текст у розписці від 02.03.2012 року виконаний ОСОБА_3 ; встановити, ким виконаний підпис у розписці перед словосполученням « ОСОБА_5 », ОСОБА_5 , ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 , не виявилось можливим; підпис після тексту «в чому і розписуюсь» виконаний ОСОБА_3 .

- рукописний текст на першій сторінці накладної № 6 від 03.03.2013 року виконаний ОСОБА_4 . Рукописний текст «триста вісімдесят тисяч грн.» на другій сторінці накладної № 6 виконаний не ОСОБА_4 , не ОСОБА_3 і не ОСОБА_5 а іншою особою; підпис в графі «відпустив» накладної, виконаний ОСОБА_4 ; підпис в графі «прийняв» накладної виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Встановити ким, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 чи іншою особою виконаний даний підпис, не виявилось можливим.

- рукописний текст в розписці від 23.03.2013 року виконаний ОСОБА_3 ; підпис перед словосполученням « ОСОБА_5 » у розписці виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Встановити ким, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чи іншою особою виконаний даний підпис, не виявилось можливим; підпис після тексту «в чому і розписуюсь» виконаний ОСОБА_3 .

- рукописний текст в накладній від 10.04.2012 року та підпис у графі «відпустив» виконаний ОСОБА_4 ; встановити ким, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 виконаний підпис у графі «прийняв» у вказаній накладній не виявилось можливим.

- рукописний текст у розписці від 10.04.2012 року виконаний ОСОБА_3 ; підпис перед словосполученням « ОСОБА_5 » у розписці виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Встановити ким, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чи іншою особою виконаний даний підпис, не виявилось можливим; підпис після тексту «в чому і розписуюсь» виконаний ОСОБА_3 .

- відтиски печатки з текстом «Коларівська сільська рада» на розписках від 23.03.2013 та 10.04.2012 р., накладній від 10.04.2012 р., нанесені еластичним рельєфним кліше та нанесені печаткою, вільні зразки якої надані на дослідження; відтиск печатки з текстом «Виконавчий комітет Коларівської сільської ради» в розписці від 02.03.2012 р. нанесений еластичним рельєфним кліше, та нанесений печаткою, вільні зразки якої надано на дослідження.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив з того, за ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Встановив суд першої інстанції, позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на твердженнях того, що ОСОБА_3 умисно ввів в оману ОСОБА_4 при укладенні трьох договорів позики у виді розписок, що полягало в тому, що він склав їх замість своєї дружини і надав ОСОБА_4 , приховавши цей факт і отримавши грошові кошти, вказані у розписках.

Заперечення і позовні вимоги ОСОБА_3 полягають у тому, що він дійсно, написав тексти трьох розписок замість своєї дружини ОСОБА_5 , але не розписувався замість неї і гроші не отримував. Такі розписки були написані на вимогу ОСОБА_4 в якості гарантії того, що йому будуть повернуті кошти за надання послуг на користь ОСОБА_5 у виді обробки землі і надання посівного матеріалу. На цих підставах ОСОБА_3 просить визнати розписки удаваними правочинами.

Таким чином, обидві сторони не заперечують та визнають, що розписки про отримання грошових коштів ОСОБА_5 не підписані нею.

Відтак письмові документи про отримання грошових коштів, які обидві сторони вважають недійсними правочинами, взагалі не є доказами існування будь-якого правочину з позики.

Суд першої інстанції докладно проаналізував доводи та заперечення сторін, надав оцінку наданим сторонами доказам.

Та обставина, що боргові розписки не підписані позичальником, але складені її чоловіком ОСОБА_3 не надають підстав для твердження про існування між сторонами будь-якої домовленості щодо укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та не покладають на нього будь-які правові наслідки.

Суд першої інстанції, виходячи зі змісту обох позовних вимог ( основних та зустрічних) зробив правильний висновок про недоведеність позовних вимог обох сторін та ухвалив відповідне закону рішення, підстав для скасування якого судова колегія не знаходить.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков