ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 липня 2023 року

м. Харків

справа № 639/1003/22

провадження № 22-ц/818/861/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС»

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС» (ТДВ «РОСС») на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 січня 2023 року, постановлене суддею Рубіжний С.О.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з з додатковою відповідальністю «РОСС» про стягнення заборгованості по заробітної платі, стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платіу сумі 48000,00 грн з подальшим утриманням прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС» на користь Держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю» РОСС» просить рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позовні вимоги позивачкою були збільшені на стадії розгляду справи по суті, що є порушенням норм процесуального закону. Суд відмовив відповідачу у клопотання про надання письмових пояснень щодо збільшення вимог, що також є порушенням. Зауважує, що суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Суд не взяв до уваги АКТ, який стосується позивачки та підтверджує факт намагання виконати всі зобов`язання. Крім того, позивачем не обґрунтовано вартість наданих їй адвокатських послуг, не визначено вартості кожної з них.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивачки відповідачем не в повному обсязі була виплачена її заробітна плата. Заборгованість по заробітній платі складає 48000,00 грн. та підлягає стягненню у відповідності до вимог чинного законодавства. Підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. З урахуванням позовних вимог, та складності справи судом стягнуто 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 15.11.2017 року № 51-к ОСОБА_1 прийнято на посаду інженера по підготовці виробництва.

Наказом № 33-к від 01 грудня 2021 року позивача було звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 15-19)

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що під час перебування у трудових відносинах з відповідачем з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.02.2021 по 28.02.2021 у розмірі 6000 грн, та у період з 01.05.2021 по 01.12.2021 включно у розмірі 42000 грн., відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством час існування трудових відносин та розмір якої було встановлено на час виникнення правовідносин між сторонами при прийнятті на роботу.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, форми ОК-5 від 11.08.2022 року на ім`я позивача, в 2021 році страхові внески сплачені лише за березень, квітень та грудень, що підтверджує доводи позивача, яка зазначила що нарахування та виплата заробітної плати не відбувалась (а.с. 71-73).

Відповідно до звіту-рахунку за період з 01.12.2020 по 01.12.2021 на банківську картку позивача «ОТП Банк» від 15 лютого 2022 року вбачається, що на рахунок позивача зараховані кошти: заробітна плата за серпень 2020 року (платіж 21.12.2020) в сумі 4830, грн., за вересень 2020 року (платіж 10.03.2021) в сумі 4830,00 грн., за жовтень 2020 року (періодичними платежами 22.04.21, 20.05.2021) в загальній сумі 4323,97 грн., за листопад 2020 року (періодичними платежами 29.06.21, 01.09.2021) в загальній сумі 4830,00 грн., за грудень 2020 року (платіж 14.09.2021) в сумі 3073,64 грн. Заробітна плата та компенсація при звільненні з березня 2021 року по грудень 2021 року (платіж 01.12.2021) в сумі 13263,55 грн.. Інших зарахувань заробітної плати від відповідача на рахунок позивача не надходило (а.с.21-23).

З відповіді начальника Головного управління Держпраці у Харківській області управління з питань праці від 22.02.2022 №Д-102/Д-138/02.04/12-08/1770 вбачається, що в грудні 2021 року на ТДВ «РОСС» було здійснено позаплановий захід державного контроля щодо додержання вимог законодавства з питань праці та складено акт і припис, де знайшли відображення порушення вимог статті 97, ч.1 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 ЗУ №108, ст.25, ст.26 ЗУ №504 «Про відпустку» з боку посадових осіб ТДВ «РОССО». Роз`яснено ОСОБА_2 , що якщо вона вважає свої права порушеними відповідно до вимог статі 3 ЦПК України, за захистом порушеного права має звернутися до суду в порядку цивільного судочинства шляхом подання позовної заяви. (а.с. 117).

З наданої відповіді вбачається , що позивач неодноразово зверталась до контролюючих органів щодо порушень законодавства про працю з боку роботодавця.

Згідно повідомлення ТДВ «РОСС» від 18.01.2022 вих.№18/01-1 про виконання припису виявленних порушень законодавства про працю згідно Акту №ХК29931/592/АВ від 03.12.2021, припису №ХК29931/592/АВ/П від 03.12.2021 - На підприємстві є заборгованість з виплати заробітної плати з квітня 2021 року, яка поступово погашається. Наразі розроблено графік погашення заборгованості, виходячи з періодичності виплати 2 рази на місяць. На теперішній час здійснено виплату повністю березня 2021 року.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 та ст. 4 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно частини 1 статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті ст.97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст.115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки позивачці не виплачувалася.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до вимог статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Належних та допустимих доказів на спростування доводів позивачки, а також даних про відсутність заборгованості перед ОСОБА_1 , відповідачем суду не надано.

Також відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виплати позивачу заборгованості або інший розмір заборгованості.

Посилання відповідача на те, що ненадання доказів по справі спричинено відсутністю робітників на підприємці та воєнним станом, судовою колегією не приймаються.

До апеляційної скарги долучений АКТ Державної служби України з питань праці Головного управління Держпраці в Харківський області. Доданий АКТ стосується невиплати заробітної плати іншим особам, і не є належним доказом у даній справі. Крім того цей доказ не був поданий до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

28.12.2021 року між ТОВ «Юридичний центр Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання юридичних послуг №ВП-354 та додаткова угода від 30.12.2021. (а.с. 118, 119).

Згідно акту про надання юридичних послуг від 30.12.2021 вартість наданих послуг складає 11 800 грн., які були сплачені позивачем відповідно до фіксальних чеків від 28.12.2021 та 30.12.2021 (а.с. 120).

Доводи апеляційної скарги, щодо оплати послуг адвоката є безпідставними. Судом при обрахуванні суми, яка підлягає стягненню в рахунок компенсації понесених витрат на правничу допомогу, було вирахувано вартість наданих послуг необхідних для підготовки звернення до суду та ведення справи у суді. Підстави для відмови у їх стягненні відсутні.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови у позові апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина