Справа № 752/7763/23
Провадження № 2/752/4658/23
РІШЕННЯ

Іменем України

13.07.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за централізоване опалення у розмірі 25526,22 грн., 3% річних - 420,84 грн., інфляційні витрати - 1359,86 грн.; а також заборгованість за постачання гарячої води в сумі 989,03 грн., 3 % річних - 18,72 грн., інфляційні витрати - 59,22 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 в зазначеному будинку, та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які постачає позивач. Однак, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості за постачання гарячої води за період із квітні 2020 р. по лютий 2023 р. в сумі 989,03 грн., та заборгованості за централізоване опалення за період за вказаний період в розмірі 25526,22 грн., на які позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд стягнути вказану заборгованість із відповідача в примусовому порядку, а також судовий збір.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2023 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

В травні 2023 року відповідач надіслав до суду відзив на позов, відповідно до якого просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідачем 27.05.2023 року основні суми боргу були сплачені на користь позивача, а нарахування сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних з огляду на дію обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням корона вірусної хвороби, а також в зв`язку із введенням на території України військового стану, є безпідставними.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.05.2023 року, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін було відкладено.

В червні 2023 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, оскільки, відповідачем було сплачено на користь позивача основні суми боргу, та просив суд стягнути із відповідача на користь позивача інфляційні витрати нараховані на суму боргу за послугу з централізованого опалення в сумі 1359,86 грн., три відсотки річних нараховані на суму боргу з послугу із централізованого опалення в сумі 420,84 грн., а також інфляційні витрати нараховані на суму боргу за послугу з постачання гарячої води в сумі 59,22 грн., три відсотки річних нараховані на суму боргу з послугу із постачання гарячої води в сумі 18,72 грн.

Представник позивача з іншими клопотаннями/заявами до суду не звертався. Відповідач, надіславши до суду відзив на позов, та заяву про розгляд справи без його участі, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які постачає позивач за вказаною адресою.

ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плану за них, згідно затверджених тарифів.

Між сторонами не було укладено договір про надання послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води, однак, останній є типовим, а тому він є договором приєднання.

Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідач отримє послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, однак, умови типового договору своєчасно не виконує.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.

Відповідно до п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з неналежною сплатою коштів за надані послуги, у відповідача перед позивачем утворилась за період із квітня 2020 р. по лютий 2023 р. заборгованість по оплаті послуг із централізованого опалення в сумі 989,03 грн., та заборгованості за централізоване опалення за період за вказаний період в розмірі 25526,22 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Однак, судом встановлено, що після відкриття провадження у справі, - 27.05.2023 року відповідачем були сплачені основні суми боргу що підтверджується наявними у справі доказами та не заперечувалось стороною позивача в ході розгляду справи.

З огляду на сплату відповідачем основних сум боргу, в ході розгляду справи стороною позивача було зменшено позовні вимоги та позивач просив стягнути із відповідача на користь позивача нараховані інфляційні витрати на суму боргу за послугу з централізованого опалення в сумі 1359,86 грн., три відсотки річних нараховані на суму боргу з послугу із централізованого опалення в сумі 420,84 грн., а також інфляційні витрати нараховані на суму боргу за послугу з постачання гарячої води в сумі 59,22 грн., три відсотки річних нараховані на суму боргу з послугу із постачання гарячої води в сумі 18,72 грн.

На підтвердження розміру нарахованих сум, стороною позивача було надано суду відповідні розрахунки, з яких було встановлено, що інфляційні втрати та три відсотки річних були нараховані позивачем за період із квітня 2020 р. по січень 2022 р., включно.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає о уваги те, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Разом з тим, згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№ 530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», з 12.03.2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Крім того, Постановою КМУ № 206 від 05.03.2022 року установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

Крім того, починаючи із 24.02.2022 року та на час звернення із даним позовом до суду в Україні запроваджено воєнний стан.

Зважаючи на те, що на території України із 12.03.2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№ 530-ІХ від 17 березня 2020 року), було заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за період із 01.02.2020 року по дату завершення нарахування зобов`язань за надані послуги, є помилковим, порушує норми матеріального права, та заперечення сторони відповідача в цій частині є слушними.

Наведені обставини та положення закону вказують на те, що у період дії карантину, в т.ч. за період із березня 2020 р. по січень 2022 р. у позивача були відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми заборгованості.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат в період дії карантину та на час введення на території України військового стану є помилковим, та порушує норми матеріального права, обґрунтування цих позовних вимог не ґрунтуються на вимогах закону, які діють в період встановлення обмежувальних заходів, а відтак суд не вбачає законних підстав для стягнення із відповідача на користь позивача нарахованих інфляційних витрат на суму боргу за послугу з централізованого опалення в сумі 1359,86 грн., трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу з послугу із централізованого опалення в сумі 420,84 грн., а також інфляційних витрат нарахованих на суму боргу за послугу з постачання гарячої води в сумі 59,22 грн., трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу за послугу із постачання гарячої води в сумі 18,72 грн., в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем по фактично понесеному.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 319, 322, 525, 526, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 137, 141, 211, 263, 265, 289 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відмовити.

Судові витрати залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко