КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1124/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "АНТОНОВ" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді П`ятничук І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "АНТОНОВ" третя особа: Незалежна профспілка авіапрацівників Державного підприємства "АНТОНОВ" про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановив:

04 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що в періоди з 01 серпня 1994 року по 01 березня 2005 року та з 08 лютого 2016 року по 29 червня 2021 року перебував у трудових відносинах з ДП "АНТОНОВ".

01 травня 2017 року позивача переведено на посаду начальника відділу наземного забезпечення Державного підприємства "АНТОНОВ".

Вказує, що 08 червня 2021 року на розгляд Незалежної профспілки авіапрацівників Державного підприємства «АНТОНОВ» надійшло подання Директора з управління персоналом ОСОБА_3, Начальника відділу кадрів В.А.Гордієнко, Директора з правових питань І.В.Дехтяренко щодо звільнення згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України (начальника відділу наземного забезпечення (підр. 256) ОСОБА_1 , який є членом Незалежної профспілки авіапрацівників ДП «АНТОНОВ».

22 червня 2021 року Рада Незалежної профспілки авіапрацівників Державного підприємства «АНТОНОВ» розглянула зазначене подання та зважаючи на те, що з боку уповноваженого органу роботодавця ДП «АНТОНОВ» має місце порушення вимог пункту 3 частини 2 статті 42, статті 492, частини 2 статті 494 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до статті 43 Конституції України, керуючись повноваженнями, передбаченими пунктом 10 частини 1 статті 38 Закону України «Про профспілки та гарантії їх діяльності», відмовила в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України з начальником відділу наземного забезпечення ОСОБА_1 , який є членом НПА ДП «АНТОНОВ».

29 червня 2021 року Директором з управління персоналом ДП «АНТОНОВ» ОСОБА_3 видано наказ № 4321ку про звільнення ОСОБА_2 за скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Вказує, що трудову книжку отримав та з оригіналом наказу про звільнення ознайомився 12 липня 2021 року.

Уважає наказ незаконним, посилаючись на те, що у порушення вимог частини 2 статті 494 КЗпП України відповідачем не було проведено консультацій з профспілкою перед звільненням працівників у зв`язку з реорганізацією підприємства. Відповідачем звільнено позивача всупереч запереченням профспілки, яка не надала згоду на звільнення. Позивачу належним чином не було надано можливість скористатися переважним правом на зайняття іншої посади. Підписання наказу про звільнення позивача було здійснено неналежною особою. Уважає, що звільнення здійснено з особистих мотивів.

Вказує, що підстав для скорочення посади позивача не було, реальної реорганізації у відділі наземного забезпечення не відбулось, а мало місце його приєднання до відділу планування та керування польотами.

Мотивуючи наведеним, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

визнати неправомірним та скасувати наказ Директора з управління персоналом Державного підприємства «АНТОНОВ» від 29 червня 2021 року № 4321/ку «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Відділу наземного забезпечення Державного підприємства «АНТОНОВ»;

стягнути з Державного підприємства «АНТОНОВ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 червня 2021 року по 25 липня 2022 року у розмірі 851869,20 грн;

стягнути з Державного підприємства «АНТОНОВ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн;

стягнути з Державного підприємства «АНТОНОВ» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Святошинський районний суд міста Києва рішенням від 25 липня 2022 року позов задовольнив частково.

Визнав неправомірним та скасував наказ Директора з управління персоналом Державного підприємства «АНТОНОВ» від 29 червня 2021 року № 4321/ку «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу наземного забезпечення Державного підприємства «АНТОНОВ».

Стягнув з ДП «АНТОНОВ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 червня 2021 року по 25 липня 2022 року у розмірі 870192 грн 96 коп.

Стягнув з ДП «АНТОНОВ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн 00 коп.

Стягнув з ДП "АНТОНОВ" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8518 грн 69 коп.

Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділу наземного забезпечення ДП «АНТОНОВ» та виплати йому суми середньомісячної заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, ДП "АНТОНОВ" подано апеляційну скаргу.

Вказує, що суд першої інстанції зробив хибний висновок про те, що ДП "АНТОНОВ" допущено порушення положення статті 49-4 Кодексу законів про працю України, яке полягає у не проведенні відповідачем консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) щодо заходів із запобігання звільненню, зведення його до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Вказує, що норми права, які застосував суд першої інстанції, застосовуються під час масового вивільнення. Разом з цим, для відповідача відповідно до норм Закону України "Про зайнятість населення" масовим вивільненням уважається вивільнення щонайменше 283 осіб.

Зазначає, що ДП "АНТОНОВ" не було досягнуто граничних показників масовості вивільнення працівників, а відтак у ДП "АНТОНОВ" відсутній обов`язок щодо повідомлення профспілкового органу та проведення із ним будь-яких консультацій щодо заходів із запобігання масового звільнення.

Вказує, що відмова незалежної профспілки авіапрацівників ДП "АНТОНОВ" у наданні згоди на звільнення працівника є неправомірною. Звільнення позивача без згоди профспілкового органу є законним, враховуючи, що профспілковим органом була надана неаргументована відмова, яка базувалася на не вірно застосованих нормах матеріального права.

Звертає увагу, що зі сторони ДП "АНТОНОВ" не було допущено жодних порушень трудового законодавства України у частині запропонування вакантних посад позивачу, оскільки позивач з причин, які не залежали від відповідача, добровільно та самостійно відмовився від ознайомлення із наданими йому вакантними посадами на ДП "АНТОНОВ" станом на 26 квітня 2021 року. Враховуючи наведене, вказує, що у діях відповідача відсутнє порушення статті 492 Кодексу законів про працю України.

Зазначає, що підписання наказу про звільнення позивача директором з управління персоналом ДП «АНТОНОВ» є правомірним, оскільки Директор з управління персоналом відповідача на підставі наказу №4380к від 25 травня 2021 року був уповноважений на вчинення таких дій керівником ДП «АНТОНОВ» - виконуючим обов`язки генерального директора Бичковим С.А. При цьому, зміна назви посади з "президент" на "генеральний директор" відбулась у відповідності до статутних документів Державного підприємства "АНТОНОВ".

Вказує, що оскільки звільнення позивача відповідач уважає законним та обґрунтованим, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

12 січня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.

Вказує, що доводи апеляційної скарги про відсутність масового звільнення є необґрунтованим, оскільки відповідачем застосовано редакцію правової норми, яка не діяла на час звільнення позивача.

Вказує, що частиною 2 та частиною 3 статті 49-4 Кодексу законів про працю України, в редакції, що діяла на час звільнення позивача, передбачено, що ліквідація, реорганізація підприємства,зміна форм власності або зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійними спілками інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількості і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників.

Вказує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав працівників" №2253-ІХ від 12 травня 2022 року, який набрав чинності 27 травня 2022 року, викладено в новій редакції, на основі якої і побудував відповідач свою позицію в апеляційній скарзі.

Зазначає, що за статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Уважає, що наведена відповідачем в апеляційній скарзі редакція вказаної вище норми статті не є релевантною до спірних правовідносин.

Вказує, що позивач відмовився ставити підпис під переліком запропонованих посад з огляду на те, що з вакантними посадами позивача ознайомлено 26 квітня 2021 року, а перелік посад був станом на 05 квітня 2021 року. Позивач наполягав надати йому актуальну інформацію станом на день його звільнення. Також просив надати копію посад для аналізування наданої інформації.

Щодо тверджень скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції частини 3 статті 22 Закону України "Про професійні спілки та їх права та гарантії діяльності" зазначає, що частина 3 статті 22 цього Закону викладена аналогічно частині 2 статті 49-4 КЗпП. Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про невиконання відповідачем вимог частини 3 статті 22 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності" під час звільнення позивача.

Уважає, що судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги додаткові докази, які надані відповідачем до апеляційної скарги, а саме Інформаційної довідки від 11 серпня 2022 року №611. Цей доказ, як наведено вище, не несе ніякого доказового змісту з огляду на редакцію статті, діючої під час звільнення позивача. Вказує, що цей доказ не подано до суду першої інстанції, а відповідач не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2022 року залишити без змін.

15 лютого 2023 року ДП "АНТОНОВ" подано додаткові письмові пояснення, у яких вказує, що ДП "АНТОНОВ" є державним комерційним підприємством, яке передано в управління ДК "УКРОБОРОНПРОМ", у зв`язку з чим регулювання, контроль та координація діяльності підприємства здійснюється Концерном, як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Вказує, що у зв`язку із виробничою необхідністю та за погодженням з ДК "УКРОБОРОНПРОМ" відповідачем здійснено оптимізацію штатного розпису та структури підприємства, що стосується скорочення рівнів управління, дотримання оптимальної норми керованості для керівництва та скасування інститутів заступників, у зв`язку з чим наказами №2463к від 22 березня 2021 року та №2681 від 30 березня 2021 року посаду, яку займав позивач, виключено з 01 червня 2021 року із штатного розпису.

Вказує, що згідно наказу ДП "АНТОНОВ" №2878к від 05 квітня 2020 року ОСОБА_1 попереджено про виключення із штатного розпису посади, яку він займав. Одночасно з попередженням про скорочення посади ОСОБА_1 запропоновано для ознайомлення інші вакантні посади на ДП "АНТОНОВ", яких на 05 квітня 2021 року налічувалось на підприємстві у кількості 595 одиниць.

Зазначає, що позивач був ознайомлений із переліком вакантних посад, наявних на підприємстві відповідача, йому було запропоновано самостійно обрати відповідну вакантну посаду для переведення.

Вказує, що у зв`язку із виключенням посади позивача із штату, останній був попереджений про звільнення та ДП "АНТОНОВ" запропоновано іншу роботу на всіх вакантних посадах підприємства.

Зазначає, що статтею 49-4 КЗпП України визначено, що власник перед здійсненням ліквідації, реорганізації, зміни форми власності або часткового зупинення виробництва, якщо це тягне скорочення штату або чисельності працівників, повинен завчасно інформувати про це первинні професійні організації, які діють на підприємстві.

Звертає увагу, що в період вивільнення позивача ліквідації, реорганізації, зміни форми власності або часткового зупинення виробництва на підприємстві не проводилось, а відбулось, як і раніше зазначалось, лише скорочення чисельності штату працівників.

Вказує, що враховуючи те, що на підприємстві відбулось лише скорочення чисельності штату працівників і таке скорочення не було пов`язане із ліквідацією, реорганізацією підприємства, зміною форми власності безпідставно застосовувати до спірних правовідносин положення статті 49-4 КЗпП України.

Щодо статті 43 КЗпП вказує, що у цій справі, рішення Незалежної профспілки авіапрацівників ДП "АНТОНОВ" про відмову в наданні згоди на звільненні позивача не містить достатньої аргументації та посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Щодо вимог, визначених статтею 42 КЗпП України, а саме переважного права на залишення на роботі позивача, вказує, що в цьому випадку воно не могло застосовуватись, оскільки наказом ДП "АНТОНОВ" №2681к від 30 березня 2021 року виведено із штатного розпису підприємства посаду начальника відділу наземного забезпечення.

Щодо стягнення середнього заробітку вказує, що задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2022 по 25 липня 2022 рік спричинить подвійне стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки 14 квітня 2022 року ОСОБА_1 прийнято за його заявою на посаду провідного економіста з договірних та претензійних робіт та в цей час ОСОБА_1 отримував заробітну плату.

06 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення адвоката Чугуєнко О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на письмові пояснення ДП "АНТОНОВ".

Вказує, що письмові пояснення не спростовують висновків, зроблених судом першої інстанції щодо того, що відповідач формально виконав вимогу про ознайомлення позивача з вакантними посадами.

Звертає увагу на зловживання відповідачем процесуальними правами, оскільки письмові пояснення, подані до суду апеляційної інстанції, є фактично доповненнями, а частково і внесення змін до апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ДП "АНТОНОВ" Сигнаївська О.А. доводи апеляційної скарги підтримала. Просила суд апеляційну скаргу задовольнити.

Адвокат Чугаєнко О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не проведено консультацій з профспілкою перед звільненням працівників у зв`язку із реорганізацією підприємства (у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників); відповідачем звільнено позивача усупереч запереченням профспілки, яка не надала згоду на звільнення; відповідачем в порушення статті 49-2 Кодексу Законів про працю України неналежно запропоновано вакантні посади на підприємстві відповідача; не враховано переважне право залишення на роботі; підписання наказу про звільнення позивача було здійснено неналежною особою.

Встановивши незаконність звільнення, суд вирішив питання про стягнення належних позивачу виплат.

Задовольнивши позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 гривень, суд виходив із обставин справи, принципів розумності і справедливості.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно даних трудової книжки установлено, що наказом №45/7ок від 11 травня 2017 року ОСОБА_1 переведено на посаду начальника відділу наземного забезпечення (а.с.17-22).

05 квітня 2021 року наказом ДП «АНТОНОВ» № 2878к попереджено ОСОБА_1 про виключення із штатного розпису з 01 червня 2021 року його посади начальника Відділу наземного забезпечення Державного підприємства «АНТОНОВ» та одночасно ознайомлено з вакантними посадами ДП «АНТОНОВ» станом на 05 квітня 2021 року в кількості 583 одиниці (а.с. 88).

З даних акту від 26 квітня 2021 року , підписаного заступником начальника відділу кадрів, провідним фахівцем з профадаптації, фахівця з найму робочої сили 1 категорії установлено, що 26 квітня 2021 року начальника Відділу наземного забезпечення ОСОБА_1 ознайомлено з наказом від 05 квітня 2021 року № 2878к "Про запропонування іншої роботи". Також в акті зазначено, що ОСОБА_1 запропоновано іншу роботу на вакантних посадах ДП «АНТОНОВ» станом на 26 квітня 2021 року в кількості 574 одиниць на 24 аркушах. В акті також зазначено, що засвідчити факт ознайомлення з наказом про запропонування іншої роботи та ознайомлюватись із наданими вакантними посадами ОСОБА_1 відмовився (а.с. 89).

З даних наказу №4380к від 25 травня 2021 року убачається, що з метою оперативності вирішення кадрових питань з прийому та звільнення працівників Директору з управління персоналом надано право підписувати накази про звільнення (а.с.87).

З даних протоколу №03-06/2021 засідання Ради Незалежної профспілки авіапрацівників від 22 червня 2021 року убачається, що з посиланням на те, що з боку уповноваженого органу роботодавця ДП "АНТОНОВ" має місце порушення вимог пункту 3 частини 2 статті 42, статті 49-2, частини 2 статті 49-4 КЗпП України, Рада Незалежної профспілки авіапрацівників ДП "АНТОНОВ" відмовила в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника з начальником відділу наземного забезпечення ОСОБА_1 , який є членом НПА ДП "АНТОНОВ" (а.с.96-99).

З даних листа № 02-06/2021 від 23 червня 2021 року убачається, що Радою НПА ДП «АНТОНОВ» прийнято рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України з начальником відділу наземного забезпечення (підр. 256) ОСОБА_1 , який є членом НПА ДП «АНТОНОВ» (а.с. 35-36).

Наказом Директора з управління персоналом Державного підприємства «АНТОНОВ» ОСОБА_3 від 29 червня 2021 року № 4321/ку позивача звільнено з посади начальника Відділу наземного забезпечення Державного підприємства «Антонов», у відповідності до пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 16).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Верховний Суд у постанові №641/5330/16-ц від 26 червня 2019 року зробив висновок, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини 3 статті 64 Господарського кодексу України підприємство, установа, організація має право самостійно визначати організаційну структуру, а також встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

21 грудня 2021 року ДП «АНТОНОВ» отримано лист ДК «УКРОБОРОНПРОМ» № UOP 6.2-12641 із вказівками про необхідність приведення штатного розпису ДП «АНТОНОВ» у відповідність до вимог, викладених у Порядку погодження організаційних структур, штатних розписів (змін до них) підприємств-учасників ДК «УКРОБОРОНПРОМ», затвердженому наказом концерну від 29 січня 2020 року № 24, зокрема в частині, що стосується скорочення рівнів управління, оптимальної норми керованості для керівників та скасування інституту заступників у підрозділах (а.с. 79-80).

22 березня 2021 року ДП «АНТОНОВ» видано наказ № 2463к про зміни в структурній схемі та в штатному розписі підприємства, згідно пункту 3 наказано реорганізувати з 01 червня 2021 року відділ планування та керування польотами (В-255) шляхом приєднання до нього відділу наземного забезпечення (В-256), начальником якого був позивач, та перетворення його у відділ організації та наземного забезпечення польотів (скорочена назва підрозділу - В-255, шифр підрозділу - 255) (а.с. 82-83).

30 березня 2021 року наказом ДП «АНТОНОВ» № 2681-к прийнято рішення про внесення змін до штатного розпису підприємства, відповідно до пункту 2 якого із штатного розпису підприємства з 01 червня 2021 року виведено спеціалістів і службовців Відділу планування та керування польотами та Відділу наземного забезпечення, всього загальну кількість 36 штатних одиниць, та уведено до штатного розпису підприємства 31 штатну одиницю спеціалістів і службовців Відділу організації та наземного забезпечення польотів (а.с. 84-86).

За встановлених обставин колегія суддів робить висновок, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, у зв`язку із чим посада, яку займав позивач, виведена із штатного розпису наказом № 2681к від 30 березня 2021 року «Про внесення змін до штатного розпису підприємства». При цьому, зазначеним наказом виведено 36 посад, отже колегія суддів відхиляє доводи позивача про його звільнення з особистих мотивів.

У постанові від 07 серпня 2019 року № 367/3870/16 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу. Суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та наступного скорочення штату працівників, так як вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Ураховуючи право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис, колегія суддів робить висновок про правомірність дій відповідача щодо скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку із зміни в організації виробництва і праці на підприємстві.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ДП "АНТОНОВ" в частині застосування положень статті 49-4 КЗпП України при звільненні позивача, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 49-4 КЗпП України, в редакції, яка діяла на час звільнення позивача, ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Аналіз указаної норм свідчить про те, що власник не має права здійснювати ліквідацію, реорганізацію, зміну форми власності або часткове зупинення виробництва, якщо це тягне скорочення штату або чисельності працівників і погіршення умов праці, не подавши завчасно інформацію про це первинним професійним організаціям, які діють на підприємстві. Таке ж правило міститься в частині 3 статті 22 Закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Разом з тим, перелік заходів, що тягнуть скорочення чисельності або штату працівників, наведений у частині 2 статті 49-4 КЗпП, поширювальному тлумаченню не підлягає. Зокрема, власник не зобов`язаний інформувати профспілки про перепрофілювання підприємства, що тягне скорочення чисельності чи штату працівників, про інші зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть зазначені наслідки.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Аналіз наведеної норми, дозволяє зробити висновок, що реорганізація - це припинення юридичної особи з подальшим правонаступництвом.

Установлено, що матеріали цивільної справи не містять відомостей про звільнення позивача у зв`язку із обставинами, переліченими у статті 494 КЗпП України, зокрема у зв`язку із реорганізацією, зміною форми власності або зупинення виробництва.

Відтак, підстав для застосування норм цієї статті до правовідносин сторін колегія суддів не убачає, а висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Згідно частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно статті 492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі, якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Тлумачення частин 1 та 3 статті 492 КЗпП України дає підстави для висновку, що роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати, відповідно до своєї кваліфікації.

Установлено, що 05 квітня 2021 року наказом ДП «АНТОНОВ» № 2878к попереджено ОСОБА_1 про виключення із штатного розпису з 01 червня 2021 року його посади начальника Відділу наземного забезпечення Державного підприємства «АНТОНОВ» та одночасно ознайомлено з вакантними посадами ДП «АНТОНОВ» станом на 05 квітня 2021 року в кількості 583 одиниці (а.с. 88).

З даних акту підписаного заступником начальника відділу кадрів, провідним фахівцем з профадаптації, фахівця з найму робочої сили 1 категорії від 26 квітня 2021 року установлено, що 26 квітня 2021 року начальника Відділу наземного забезпечення ОСОБА_1 ознайомлено з наказом від 05 квітня 2021 року № 2878к про запропонування іншої роботи. Також в акті зазначено, що ОСОБА_1 запропоновано іншу роботу на вакантних посадах ДП «АНТОНОВ» станом на 26 квітня 2021 року в кількості 574 одиниць на 24 аркушах. Також в акті зазначено, що засвідчити факт ознайомлення з наказом про запропонування іншої роботи та ознайомлюватись з наданими вакантними посадами ОСОБА_1 відмовився (а.с. 89).

Установлені обставини свідчать про те, що відповідачем, як роботодавцем, належним чином виконано встановлений законодавцем обов`язок роботодавця одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади. Відмова позивача від ознайомлення із переліком вакантних посад є проявом його волевиявлення і розпорядження своїми правами на власний розсуд, та свідчить про відмову від запропонованих вакантних посад.

Висновки суду про те, що відповідачем при його звільненні не було дотримано переважного права на залишення на роботі, є помилковими, оскільки цим правом наділені працівники, які займають однакові посади (постанови Верховного Суду у справі №334/4326/17 від 19 серпня 2020 року, №646/2661/20 від 09 грудня 2021 року).

Тобто, переважне право на залишення на роботі не є абсолютним та має розглядатися роботодавцем якщо на посаді, яка скорочується та видаляється зі штатного розпису, перебуває двоє чи більше працівників. Разом з цим, під час розгляду справи установлено, що посада позивача була єдиною.

Згідно вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2021 у справі № 174/557/16-ц вказав, що розглядаючи трудовий спір, суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України, частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права. Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України). Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Наведене свідчить про те, що рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення працівника не є абсолютним та не є обов`язковим як для суду так і для власника або уповноваженого ним органу.

З даних протоколу №03-06/2021 засідання Ради Незалежної профспілки авіапрацівників від 22 червня 2021 року убачається, що мотивуючи тим, що з боку уповноваженого органу роботодавця ДП "АНТОНОВ" має місце порушення вимог пункту 3 частини 2 статті 42, статті 49-2, частини 2 статті 49-4 КЗпП України, Рада Незалежної профспілки авіапрацівників ДП "АНТОНОВ" відмовила в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника з начальником відділу наземного забезпечення ОСОБА_1 , який є членом НПА ДП "АНТОНОВ" (а.с.96-99).

Апеляційний суд, надаючи оцінку рішенню профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника, уважає, що таке рішення суперечить нормам трудового законодавства та не відповідає фактичним обставинам, відтак роботодавець мав право на звільнення працівника, не приймаючи до уваги відмову профспілкової організації.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги в частині помилковості висновку суду щодо підписання наказу про звільнення позивача неналежною особою та зазначає про таке.

Відповідно до нової редакції Статуту ДП "АНТОНОВ", затвердженої наказом Державного концерну «Укроборонпром» № 446 від 04 листопада 2020 року, найменування посади керівника підприємства була змінене з "президент" на "генеральний директор" (том 1 а.с.199-213).

З даних наказу №126-к від 04 листопада 2020 року установлено, що у якості виконуючого обов`язки генерального директора призначено Бичкова С.А., який уповноважений делегувати свої повноваження іншим особам (том 1 а.с. 214).

Наказом Державного концерну "УКРОБОРОНПРОМ" №64-к від 20 травня 2021 року Бичкова С.А. призначено за контрактом на посаду Генерального директора ДП "АНТОНОВ" з 20 травня 2021 року (том 1 а.с. 217).

З даних наказу №4380к від 25 травня 2021 року установлено, що з метою оперативності вирішення кадрових питань з прийому та звільнення працівників, Директору з управління персоналом ОСОБА_3 надано право підписувати накази про звільнення (а.с.87).

Вказаний наказ ніким не оспорений та не скасований, а отже є дійсним, унаслідок чого підписання наказу про звільнення позивача директором з управління персоналом ДП "АНТОНОВ" є правомірним.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

За установлених обставин, апеляційний суд робить висновок, що рішення суду першої інстанції згідно статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Установлено, що за подачу апеляційної скарги ДП "АНОТОНОВ" сплачено судовий збір у розмірі 15776,88 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Установлено, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір" за позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітну за час вимушеного прогулу.

Разом з цим, ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди, відтак з ОСОБА_1. на користь ДП "АНТОНОВ" слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в частині оскарження вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 1362,00 гривень.

Іншу частину судових витрат ДП "АНТОНОВ", пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "АНТОНОВ" задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "АНТОНОВ" третя особа Незалежна профспілка авіапрацівників Державного підприємства "АНТОНОВ" про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства "АНТОНОВ" судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в частині оскарження вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 1362,00 гривень.

Сплачений Державним підприємством "АНТОНОВ" судовий збір в сумі 14 414,88 гривень за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 21 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова