Ухвала

20 липня 2023 року

м. Київ

справа № 712/11514/21

провадження № 61-9512ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/12 частку квартири,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/12 частку квартири.

В обґрунтування позову зазначала, що 11 червня 1997 року Соснівським райвиконкомом видано свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах по 1/4 ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

10 червня 2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Березій І. І. за № 3-434 вона набула у власність 1/4 частку спірної квартири після своєї матері - ОСОБА_4 17 січня 2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. за № 1-67 вона набула у власність 1/4 частку спірної квартири після свого діда - ОСОБА_3 . Тож, після смерті матері та діда, вона стала власником 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Вказувала, що у 2016 році вона вийшла заміж і змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 власниця 1/4 частки квартири. Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою за заявою доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_8 заведена спадкова справа № 276-2001. 21 квітня 2001 року ОСОБА_8 за № 432 подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на 1/4 частку спірної квартири. В той же час, заявою від 30 березня 2001 року за № 2-1089 ОСОБА_3 та ОСОБА_3 заявлено право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_3 . Тож, право на спадщину в рівних частинах отримали спадкоємці за законом, тобто ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

Відповідно, ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 після оформлення своїх спадкових прав набули б право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 кожен.

В той же час, ОСОБА_3 , її дід, за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , а єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є вона, тому вважала, що набула право на неоформлену ОСОБА_3 частку в спірній квартирі.

29 червня 2021 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/12 частки спірної квартири (спадкова справа № 344/2013, зареєстровано в реєстрі за № 1-2027). Тож, вона стала власником 5/6 частки спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Відповідно до заяви від 28 вересня 2006 року за № 4196 та заяви від 23 вересня 2006 року № 1638 (спадкова справа № 1638, заведена державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори) про своє право на спадщину після померлого заявили ОСОБА_3 (дружина) та ОСОБА_2 (донька). 08 вересня 2006 року ОСОБА_3 (дружиною) отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частину грошових коштів, видане державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори за № 4-1874. 08 вересня 2006 року ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частину грошових коштів, видане державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори за № 4-1875.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцем після ОСОБА_3 є її донька - ОСОБА_2 , яка успадкувала та належним чином оформила свої спадкові права після померлої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_2 , видане державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори за № 7-1026. Тож, ОСОБА_2 прийняла спадщину та належним чином оформила спадкові права як після батька, так і після матері, а тому фактично прийняла спадщину і після ОСОБА_3 , право на яку заявлено ОСОБА_3 (заява від 30 березня 2001 року за № 2-1089), але за життя не оформленим ним належним чином. Відповідно ОСОБА_2 є фактичним власником 1/12 частки спірної квартири.

Водночас, зазначала, що ОСОБА_2 жодного разу не приїздила до цієї квартири, не вживала жодних дій щодо оформлення своїх спадкових прав на 1/12 частку у цій квартирі, не компенсувала і не сплачувала коштів за житлово-комунальні послуги, тобто жодним чином не цікавилася станом майна, право на яке вона набула як після смерті батька, так і після матері.

Вказувала, що 24 квітня 2015 року ОСОБА_2 здійснила відчуження належної їй квартири АДРЕСА_2 шляхом укладення договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л. М. за № 683. Водночас, за змістом листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14 квітня 2021 року № 91-13470/15-21 ОСОБА_2 виїхала за межі України 19 листопада 2016 року і не поверталася. Місце проживання ОСОБА_2 за кордоном їй не відомо, так само і не відомо, в якій країні та місті остання проживає.

Тож, вона позбавлена можливості належним чином володіти та розпоряджатися належними їй 5/6 частинами квартири, так як будь-які дії з майном потребують згоди усіх співвласників квартири. А продаж 5/6 часток квартири є неможливим, так як така пропозиція не є привабливою на ринку нерухомості через відсутність у майбутніх покупців права власності на об`єкт в цілому та виникнення необхідності погоджувати всі свої дії з іншими співвласниками. Нею вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, а саме направлялися на останню відому адресу проживання відповідача пропозиція купівлі частки останньої, проте, такий лист повернувся не отриманим.

Вважала, що єдиним можливим способом захисту є звернення до суду з вимогою про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/12 частку квартири.

Враховуючи викладене, просила суд припинити право власності ОСОБА_2 на частку, яка складає 1/12 частини у квартирі АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності; визнати право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 за нею; стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 у сумі 53 683,30 грн, яка буде внесена на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області до постановлення судом рішення у справі.

29 серпня 2022 року нею внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області компенсацію вартості частки у праві власності у розмірі 53 683,30 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що припинення права часткової власності відповідачки на 1/12 частину спірної квартири не завдасть істотної шкоди інтересам останньої або ж, якщо така шкода буде завдана, то вона не буде істотною. Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що сторони не можуть спільно володіти та користуватись спільною квартирою.

23 червня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Гарбазея Д. О. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Гарбазей Д. О., залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: запропоновано заявниці надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вартості спірного нерухомого майна або повідомити ціну позову, і відповідно, підтвердити правильність сплати судового збору за подання касаційної скарги.

У липні 2023 року від представника заявниці - адвоката Гарбазея Д. О. на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме: копія висновку про вартість нерухомого майна від 01 жовтня 2021 року; копія звіту від 01 жовтня 2021 року; копії квитанцій.

Тож, недоліки касаційної скарги усунуті.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Предметом позову у цій справі є припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 , вартість якої за результатами звіту від 01 жовтня 2021 року оцінено у 53 683,30 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо доводів заявниці про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявниця не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/12 частку квартири відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний