Дата документу 18.07.2023 Справа № 331/2152/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2152/21 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/1471/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
Провадження № 22-ц/807/1471/23-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» липня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

04.05.2018 року його квартиру було затоплено.

Комісією ТОВ «Місто для людей» перевірено факт залиття квартири та складено акт від 04.05.2018 року, за змістом якого залиття квартири відбулося з вини мешканця квартири АДРЕСА_2 , внаслідок зірвання гнучкого шлангу на підключенні бачка унітазу до внутрішньоквартирної розводки ХВП, який раніше був встановлений мешканцем самостійно.

Згідно з висновком експерта за результатами експертного будівельно-технічного дослідження № 406-21 від 23.04.2021 року вартість проведення ремонту квартири позивача становить 44 642,50 грн., вартість завданої майнової шкоди 30 392,38 грн.

Крім того, внаслідок залиття квартири ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях та негативних емоціях і переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливістю належним чином користування ним, оскільки повітря в квартирі було вологим та вологими були меблі та інші побутові речи. Зазначав про порушення звичайного способу життя, необхідність докладати додаткових зусиль для його нормалізації.

З метою мінімізації збитків власному майну та майну сусіда квартири, розташованої поверхом нижче, він мусив терміново зняти та перенести у ванну вологій килим, розміром 5х4 м., в результаті чого отримав травму лівої верхньої кінцівки, проходив лікування, мав витрати на лікування.

Розмір відшкодування моральної шкоди він оцінює у 14 500,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 добровільно відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири не бажає.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок залиття квартири у розмірі 75 034,88 грн. та моральної шкоди у розмірі 14 500,00 грн., а також понесені судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2022 року до участі у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог (т.1, а.с.143).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_5 про стягнення судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 496,20 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду про поновлення відповідачу строку для подачі заяви про скасування заочного рішення, презумпцію вини заподіювача шкоди, належність та допустимість акту залиття квартири як доказу такого факту, суперечливість пояснень відповідача щодо обставин залиття квартири 04.05.2018 року, обов`язок заподіювача шкоди доводити свою невинуватість, заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок залиття квартири, недоведеність відповідачем факту понесення витрат на професійну правничу допомогу, просив скасувати рішення суду та додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що акт про залиття квартири не підтверджує протиправності дій відповідача та її вини у завданні шкоди позивачу та не містить підпису відповідача; зазначений акт не відповідає вимогам, встановленим до складання таких актів; висновок експертно-будівельного дослідження № 406-21 від 23.04.2021 року не містить доказів неправомірних дій відповідача, які перебували б у причинно-наслідковому зв`язку із залиттям квартири; недоведеність позивачем заподіяння останньому моральної шкоди.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. ч. 1,2,5 ст. 263ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з неналежності і недопустимості акту про залиття квартири та висновку експертного будівельно-технічного дослідження в якості доказу протиправної поведінки позивача, що стало підставою для відмови у похідній вимозі про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 03.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю.П., ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.12).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрацію прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 135071626 від 21.08.2018 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 (т.1, а.с.13).

Згідно з актом про залиття квартири АДРЕСА_1 від 04.05.2018 року, складеного комісією в складі працівників ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося внаслідок зірваного гнучкого шлангу ХВП в вищерозташованій квартирі АДРЕСА_2 . Актом від 04.05.2018 року було виявлено наступні пошкодження: коридор: стеля обклеєна шпалерами, спостерігаються вологі сліди від залиття площею ?4,45 м?; стіни обклеєні шпалерами, спостерігаються вологі сліди від залиття площею ?3 м?; кімната: стеля обклеєна шпалерами, спостерігаються вологі сліди від залиття з здуттям та відшаруванням шпалер площею ?7,5 м?; підлога виконана із паркетної дошки, спостерігаються вологі сліди від залиття площею ?16 м?; стіни обклеєні шпалерами, спостерігаються вологі сліди від залиття площею ?18 м?; кухня: стеля обклеєна шпалерами, спостерігаються вологі сліди від залиття площею ?1 м?; стіни обклеєні шпалерами, спостерігаються вологі сліди від залиття площею ?2 м?; санвузол: стіни та стеля пофарбовані водоемульсійним розчином, слідів від залиття не виявлено (т.1, а.с.14).

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_1 , який складений 23.04.2021 року судовим експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кучером О.А., станом на 05.04.2021 року встановлений розмір вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 після її залиття по пошкодженням, який складає (з урахуванням ПДВ) 44 642,50 грн., а також станом на 05.04.2021 року розмір завданої майнової шкоди квартирі АДРЕСА_1 після її залиття по пошкодженням складає (з урахуванням ПДВ): 30 392,38 грн. (т.1, а.с.15-29).

Згідно з актом № 406-21 здачі-приймання висновку експерта № 406-21 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_1 від 23.04.2021 року загальна вартість експертизи становить 9884,74 грн. (т.1, а.с.15, зворот).

За приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено право власника, права якого порушені, на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У випадку доведеності факту заподіяння шкоди потерпілому, відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У цій справі спір між сторонами виник стосовно відшкодування шкоди, завданої позивачу пошкодженням його майна через залиття його квартири, яке сталося 04 травня 2018 року.

Позивачем ОСОБА_1 вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення 13 березня 2021 року на адресу ОСОБА_3 претензії щодо відшкодування шкоди. На підтвердження доказів направлення позивачем надано копію опису вкладення до листа, накладну Укрпошти № 374 та фіскальний чек (т.1, а.с.30-31).

Апеляційним судом встановлено, що акт про залиття від 04.05.2018 року, складений і підписаний комісією у складі: інженера І категорії ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» Лепешко О.В., майстра ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» Кухціцкої О.Й., майстра ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» Щербина Ю.С. та затверджений начальником відділу управління житловим фондом ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» Бабіною Г.В., та містить причину залиття квартири позивача зрив гнучкого шлангу ХВП в вище розташованій квартирі АДРЕСА_2 , який був раніше встановлений мешканцем самостійно. Власник квартири АДРЕСА_2 аварійну ситуацію ліквідував самостійно (т.1, а.с.14).

Зважаючи на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц (провадження № 61-28098св18) , що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах, судова колегія доходить висновку про підтвердження належними і допустимими доказами факту того, що залиття квартири, власником якої є позивач, сталося з вини відповідача.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 року у справі № 753/11896/16-ц (провадження № 61-1853св18).

Помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що акт про залиття квартири є неналежним і недопустимим доказом протиправної поведінки відповідача, зважаючи на відсутність підпису останньої на такому.

Колегія суддів звертає увагу, що акт про залиття від 05.04.2018 року відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», та містить: дату та місце складання; склад членів комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття; подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття.

Тобто, наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

Посилання ОСОБА_3 на те, що їй невідомі обставини залиття квартири позивача та складання такого акту, її не було запрошено на обстеження квартири позивача, вона акт не підписувала, спростовується змістом такого акту, із якого слідує, що «при обстеженні вище розташованої квартири АДРЕСА_2 встановлено, що в санвузлі, на підключенні бачка унітазу до внутрішньоквартирної розводки ХВП спостерігається зірваний гнучкий шланг, який раніше був встановлений мешканцем самостійно. Зі слів власника квартири, в ніч з 03 на 04 травня 2018 р., в санвузлі зірвало гнучкий шланг ХВП, після чого самостійно був перекритий відсічний кран на квартиру», тобто комісія оглядала квартири позивача та відповідача, а непідписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотного остання не довела.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 листопада 2018 року у справі № 753/20314/15-ц (провадження № 61-15830св18), від 10 січня 2020 року у справі № 499/1732/14-ц (провадження № 31-24919св18).

На підставі вказаного колегією суддів встановлено, що залиття квартири позивача було спричинено пошкодженням гнучкого шлангу на підключенні бачка унітазу у санвузлі внутрішньоквартирної розводки ХВП в квартирі АДРЕСА_2 , який раніше встановлений мешканцем самостійно, тобто пошколдженням внутриквартирного сантехнічного обладнання, підтримка якого у справному стані покладається на власника квартири.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, не погоджуючись із висновком експертизи, наданим позивачем, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала інших доказів на підтвердження своєї невинуватості у залитті квартири, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц (провадження № 61-28098св18).

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції, чинній на час залиття квартири позивача, споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

З урахуванням вказаного, доводи апеляційної скарги щодо факту заподіяння відповідачем шкоди позивачу шляхом залиття ОСОБА_3 належної ОСОБА_1 на праві власності квартири є обґрунтованими та підтверджуються належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного поновлення відповідачу строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення судова колегія відхиляє з огляду на те, що цивільним процесуальним законодавством передбачено, що тільки обізнаність зі змістом судового рішення чи ухвали, матеріалами справи дає стороні реальну можливість оскаржити судове рішення та викласти свої заперечення у відповідності з вимогами закону.

Саме тому при постановленні ухвали від 08 лютого 2022 року суд першої інстанції зазначив, що причини неявки відповідача були поважними та дійшов правильного висновку про необхідність поновлення останній строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Досліджуючи розмір шкоди, заподіяний позивачу внаслідок залиття відповідачем його квартири, колегія суддів виходить з такого.

На підтвердження матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, позивачем разом із позовною заявою було надано висновок експерта за результатами експертного будівельно-технічного дослідження від 23.04.2021 року, здійснений судовим експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кучер О.А.

На час проведення експертного огляду сантехнічного обладнання в обох квартирах, який відбувся за спливом значного проміжку часу після події залиття, експертом встановлено, що в квартирі внаслідок залиття виникли пошкодження: стін та стелі коридору прим. 1; стін, стелі та підлоги коридору прим. 5 та житлової кімнати прим. 4; стелі та стін санвузла прим. № 2; стелі кухні прим. № 3 (а.с.18).

Згідно з висновком експерта, розмір вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , після її залиття по пошкодженням, які встановлені експертом станом на 05.04.2021 року складає (з урахуванням ПДВ) 44 642,50 грн.; розмір завданої майнової шкоди квартирі АДРЕСА_1 , після її залиття по пошкодженням, які встановлені експертом станом на 05.04.2021 року - 30 392,38 грн.

Згідно з Науково-методичними рекомендаціями з підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, до основних завдань будівельно-технічної експертизи належать, зокрема, визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів, визначення вартості робіт, пов`язаних з усуненням наслідків залиття тощо.

Експертне дослідження провів та надав експертний висновок судовий експерт Кучер О.А., яка має відповідні знання та кваліфікацію, стаж експертної роботи з 2019 року, обізнана про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 384 КК України, яка провела особисто огляд досліджуваних об`єктів.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1ст. 102 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Протягом розгляду справи відповідач зазначала про незгоду із висновком експерта, однак, не скористалася своїм процесуальним правом і не заявила у суді клопотання про призначення додаткової або ж повторної експертизи. Також відповідачем не порушувалося питання виклику експерта з метою отримання роз`яснень такого висновку в порядку ч. 4 ст. 72 ЦПК України.

Докази того, що ушкодження квартири позивача, відображені у висновку експертного дослідження, виникли внаслідок іншого залиття, що відбулося у період після 04.05.2018 року і до огляду квартири експертом 05.04.2021 року, відповідачем не надавалися.

Описані у висновку експертного дослідження ушкодження відповідають тим, що були описані в акті залиття від 04.05.2018 року, що не спростовано відповідачем.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож, відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди до суду не надав, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про доведеність позивачем складу деліктних правовідносин сторін та покладення на відповідача, яка відповідальна за стан інженерних мереж у її квартирі та їх експлуатацію, обов`язку з відшкодування завданої нею позивачу майнової шкоди.

Однак, вирішуючи на підставі висновку експерта за результатами експертного будівельно-технічного дослідження питання розміру компенсації за заподіяну майнову шкоду, апеляційний суд звертає увагу на визначений позивачем розмір матеріальної шкоди 75 034,88 грн., що складається з розміру втрат, яких зазнав позивач у зв`язку зі пошкодженням його майна у розмірі 30 392,38 грн. та з визначеної експертом вартості відновлювального ремонту пошкодженого залиттям майна, тобто витрат, які позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) у розмірі 44 642,50 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідно до Додатку № 2 до висновку № 406-21 вартість матеріальних ресурсів для проведення відновлювального ремонту становить 23 750,20 грн. (т.1, а.с.26).

Згідно із Додатком № 2 до висновку № 406-21 зазначена вартість матеріальних ресурсів увійшла до розрахунку вартості відновлювального ремонту, яка у загальному розмірі, без ПДВ, становить 37 202,08 грн., а з урахуванням ПДВ 44 462,50 грн. (т.1, а.с.22).

Разом з тим, із експертного висновку слідує, що розмір майнової шкоди визначається як різниця між загальною вартістю відновлювальних робіт, що враховує застосування нових матеріальних ресурсів для ремонту, і вартістю відновлювальних робіт з урахуванням втрати споживчих якостей матеріалів (фізичне зношування) у процесі їхньої експлуатації (т.1, а.с.19 зворот).

Колегія суддів зауважує, що вимоги позивача про стягнення водночас і розміру вартості ремонтно-будівельних робіт, до якого вже включено вартість матеріальних ресурсів, і розміру завданої майнової шкоди, призводять до неправильного визначення розміру відшкодування внаслідок, необґрунтованого подвоєння суми завданих збитків. Отже, вимоги в частині стягнення завданої майнової шкоди у розмірі 30 392,28 грн. не підлягають задоволенню.

Крім того, апеляційний суд враховує, що експерт визначив розмір вартості ремонтно-будівельних робіт з урахуванням податку на додану вартість.

Однак, позивач протягом розгляду справи не надав суду доказів того, що він поніс витрати на проведення таких робіт та сплатив при цьому ПДВ, або неминуче має його (податок) сплатити виконавцю робіт по ремонту - платнику ПДВ.

У зв`язку з цим розмір оціненої експертом вартості відновлювального ремонту підлягає зменшенню на суму ПДВ.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація завданих збитків (вартість ремонтно-будівельних робіт без урахування ПДВ) у сумі 37 202,08 грн.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено право власника, права якого порушені, на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що йому було заподіяно моральну шкоду внаслідок залиття квартири, посилаючись на вину відповідача, що потягнуло за собою моральні страждання позивача.

На підтвердження заподіяння моральних страждань позивачем до позовної заяви було надано виписку із медичної карти хворого № 1570 травматологічного відділення ОСОБА_1 (т.1, а.с.32) щодо побутової травми при підійманні тяжкості, отриманої 04.05.2018 року .

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст. 13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст. 12 Закону.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, моральна шкода виникає внаслідок правопорушення (в тому числі порушення прав людини і основних свобод), а тому ухвалюючи рішення щодо порушення цих прав і свобод, суд одразу визначає можливість відшкодування моральної шкоди та її розміри, якщо про це просить заявник.

По справі «Мельниченко проти України» (заява № 17707/02) від 19.10.2004 року, суд повторює, «що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходить із встановлення факту завдання позивачу шкоди внаслідок залиття квартири, враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права(справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009 р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004 р.).

Судова колегія доходить висновку, що позивачем доведено завдану йому моральну шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем зазначене не спростовано і не доведено факт відсутності вини.

Разом з тим, колегія суддів не приймає в якості доказів заподіяння моральної шкоди надану позивачем виписку із медичної карти хворого № 1570 травматологічного відділення ОСОБА_1 (т.1 а.с.32), оскільки позивачем не було надано суду акт про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ, який би достовірно підтверджував, що отримана позивачем травма сталася у зв`язку із залиттям квартири.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що в результаті затоплення квартири позивачу спричинені певні незручності, порушення усталеного ритму життя, що потягло за собою необхідність затрати додаткових зусиль на організацію свого життя, тому суд рахує за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 47 086 грн. 82 копійки (37 202 грн. 08 коп. (вартість відновлювального ремонту без ПДВ) + 9884 грн. 74 коп. (витрати на проведення будівельно-технічної експертизи) =47 086 грн. 82 копійки) та моральної шкоди внаслідок залиття квартири в сумі 5000 грн..

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду та наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_5 про стягнення судових витрат.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 392,31 грн, суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 588,46 грн., всього 980,77 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Мартиненко К.І. на підставі договору № б/н про надання правової допомоги від 09 вересня 2022 року (т.1 а.с.121-122, 243-244).

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з п. 3.2 договору № б/н про надання правової допомоги від 09 вересня 2022 року, з урахуванням додаткових угод до договору від 30 грудня 2022 року та від 27 лютого 2023 року, за надану правову допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 4 000,00 грн.

Матеріали справи містять рахунок-фактуру № 1 від 09 вересня 2022 року, відповідно до якої ОСОБА_2 , як адвокат, надав клієнту ОСОБА_1 наступну правову допомогу: надання правової інформації, консультацій, роз`яснень, складення заяв, скарг, інших документів правового характеру, представництво інтересів Клієнта в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя під час розгляду справи № 331/2152/21 за позовною заявою Клієнта про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири на загальну суму 4000,00 грн (т.1 а.с.123).

На підтвердження оплати понесених витрат стороною позивача надано платіжне доручення № В881068807 від 09 вересня 2022 року на суму 4000,00 грн (т.1 а.с.137).

Також на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції апелянтом надано рахунок-фактуру № 2 від 12 червня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 , як адвокат, надав клієнту ОСОБА_1 наступну правову допомогу: складання апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2023 р., та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2023 р. по справі № 331/2152/21 на загальну суму 2000,00 грн (т.1 а.с.242).

На підтвердження оплати понесених витрат стороною позивача надано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 274011 від 12 червня 2023 року на суму 2000,00 грн (т.1 а.с.241-А).

Колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції на суму 4 000,00 грн та в суді апеляційної інстанції на суму 2 000,00 грн.

В той же час, з урахуванням пропорційності розміру задоволених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 2 546,91 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову такого змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири 47 086 (сорок сім тисяч вісімдесят шість) гривень 82 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди внаслідок залиття квартири 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_5 про стягнення судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 липня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова