Справа № 490/416/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі судових засідань Постолатій К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «Вектор Плюс», відповідач) про захист прав споживачів, у якому просив суд ухвалити рішення, яким:

визнати недійсним договір №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, укладений між ним та ТОВ «Вектор Плюс»;

визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 03.06.2009 року у справі №2-4-1558/09 за позовом ВАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на те, що між ним та ПАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №1401/0107/74-001 про надання споживчого кредиту у сумі 50 000,00 дол. США строком до 24.01.2017 року, однак вважає цей договір недійсним з огляду на те що:

у кредитному договорі не був зазначений детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, а також розмір щомісячного платежу, що унеможливило його виконання;

повний текс кредитного договору зміг оглянути 27.03.2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 2-4-1558/09;

належний йому примірник кредитного договору банк залишив в себе у забезпечення укладення договору іпотеки та державної реєстрації придбаного позивачем за кредитні кошти об`єкта нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ;

останній платіж був здійснений у березня 2007 року, а починаючи з квітня 2007 року ОСОБА_1 припинив сплачувати кредит оскільки йому не було відомо розмір щомісячного платежу;

21.11.2007 року банк вручив ОСОБА_1 вимогу вих. № 2620 про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, чим змінив строк виконання договору з 24.01.2017 року на 02.12.2007 року - десятий день з дня отримання ним повідомлення № 2620, згідно п. 3.8. Договору;

02.12.2007 року закінчився строк кредитного договору, що унеможливило внесення до кредитного договору змін в частині визначення вартості кредитної послуги у грошовому виразі;

08.01.2009 року банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з позивача кредитної заборгованості;

заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 30.03.2009 року у справі № 2-4-1558/09 за позовом ВАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 471 453,89 грн., з якої: 48 749,00 дол. США - тіло кредиту; 10 889,79 дол. СІЛА - проценти; 4 227,44 - пеня; судові витрати у розмірі 1 730,00 грн., а всього 473 183,89 грн;

31.07.2009 року банк звернувся до органу примусового виконання з відповідною заявою про примусове виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 30.03.2009 року у справі № 2-4- 1558/09 (виконавчий лист № 2-4-1558/09 від 03.06.2009 року). У цей же день було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 (ідентифікатор для доступу ГЕД4Б98964ГВ);

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» () та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15 відповідно до якого на користь ПАТ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, отже ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло прав кредитора за вказаним кредитним зобов`язанням;

ухвалою суду Центрального районного суду № 490/6365/13-ц від 10.07.2013 року замінено стягувана ПАТ «Сведбанк» у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 - на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»;

27 березня 2015 року новий кредитор повторно звернувся до органу примусового виконання з відповідною заявою про примусове виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 30.03.2009 року у справі № 2-4-1558/09 (виконавчий лист № 2-4-1558/09 від 03 червня 2009 року). У цей же день було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 (ідентифікатор для доступу 93ВББ99Д9АЕ0);

ухвалою Центрального районного суду № 490/814/19 від 15.02.2019 року звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення підвалу в літ. Мпд, які знаходяться в будинку по АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.01.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.02.2021 року у справі відкрито провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження. Одночасно з цим судом витребувано у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» копії: кредитного договору № 1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 ; кредитну справу; договір факторингу (відступлення права вимоги) з додатками; докази платності послуг факторингу; акти приймання-передавання кредитної справи за вказаним кредитним договором.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.12.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання у справі та призначено її до розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Позивачем до суду подано заяву, в якій він просить провести розгляд справи за його відсутності зазначаючи, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Дослідивши матеріали справи № 490/416/21 та № 2-4-1558/09 за позовом ВАТ"Сведбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заьоргованості, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи № 2-4-1558/09 слідує що, 24.01.2007 року між МФ АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1401/0107/74-001, у якому зазначено, що Банк зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000,00 доларів США на строк з 24.01. 2007 року по 24.01. 2017року на умовах, передбачених у цьому договорі. Кредит надається з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України на користь, ОСОБА_2 в оплату за Договором купівлі-продажу.

Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 15,50 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між Позичальником та ОСОБА_2 купівлі-продажу з метою придбання: нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 62,3кв.м., в будинку АДРЕСА_1 . До складу сукупної (загальної) вартості кредиту для Позичальника у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього Договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим, Договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат на страхування відповідно до умов п.5.1.12.(страхування Позичальника від нещасного випадку) цього Договору а також вартість витрат, пов`язаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого п.2.1. (забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об`єкта нерухомості, що придбавається Позичальником за договором купівлі-продажу) цього Договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п.5.1.8. (На момент передачі зазначеного об`єкта нерухомості в іпотеку, застрахувати на користь Банку предмет іпотеки на суму, не меншу, ніж сума оцінки Об`єкту нерухомості за іпотечним договором, та на загальний строк, що повинен перевищувати строк користування кредитом, не менше, ніж на 6 місяців) Договору.

Витрати, пов`язані з укладанням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, а також договору страхування, що укладається відповідно до п.5.1.12. цього Договору сплачуються Позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Позичальник зобов`язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 щомісяця, через касу Банку згідно додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається - 360. При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом. Якщо день надання та повернення кредиту співпадають, проценти користування кредитом нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитом.

Проценти за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником через касу Банку на рахунок нарахованих відсотків №2238.2.0002697.01 щомісяця в період з «01» по «10» число включно, за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються Позичальником одночасно з погашенням кредиту.

Позичальник має право достроково погасити заборгованість за кредитом. Кошти, що спрямовуються Позичальником на виконання зобов`язань за цим договором вносяться з додержанням ним наступної черговості - в першу чергу на сплату процентів та комісій потім на погашення (повернення) кредиту, потім на сплату нарахованої неустойки, потім - на відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов цього договору.

При наявності простроченої заборгованості за цим до говором кошти, що спрямовуються Позичальником на виконання зобов`язань за цим договором, зараховуються з додержанням наступної черговості: на погашення простроченої заборгованості за процентами, на погашення простроченої заборгованості за комісіями, на погашення простроченої заборгованості за кредитом. Після виконання Позичальником прострочених зобов`язань, передбачених цим абзацом кошти що спрямовуються Позичальником на виконання зобов`язань за цим договором, зараховуються з додержанням черговості, передбаченої першим абзацом цього пункту договору.

Сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов`язань Позичальника щодо строку виконання Позичальником зобов`язань за цим договором та відповідних прав Банку вимагати від Позичальника виконання зобов`язань за цим договором при настанні наступних обставин: - якщо Позичальник порушує строки платежів та/або при невиконанні зобов`язань Позичальника (а саме: за вимогою Банку надавати йому документи, що мають значення для оцінки фінансового стану Позичальника протягом трьох банківських днів з моменту отримання від Банку такої вимоги, та/або без попередньої письмової згоди Банку не укладати правочинів по одержанню нових позик і кредитів, а також не укладати правочинів щодо розпорядження належним Позичальнику будь-яким рухомим та/або нерухомим майном (у т.ч. частиною такого майна) та/або не допускати протягом дії цього договору випадків набуття дитиною права власності або користування щодо Об`єкту нерухомості.

Якщо протягом дії цього договору дитина набуває право власності або право користування щодо Об`єкту нерухомості, Позичальник зобов`язується протягом двадцяти календарних днів з дня настання такого факту отримати згоду органу опіки та піклування на вчинення щодо Об`єкту нерухомості, як предмету іпотеки, будь-яких дій, передбачених законодавством та іпотечним договором, зазначеним у п.2.1. цього договору, а також протягом зазначеного строку надати оригінал такої згоди до Банку), цього договору та/або у випадках незгоди Позичальника укласти додаткову угоду до цього договору при настанні обставин, передбачених п. 9.2. цього договору; - якщо у відношенні Позичальника, його майна є рішення чи вчинена дія з боку будь-яких державних органів або органів/осіб, що мають відповідні повноваження, які істотно ускладнюють чи роблять неможливим розпорядження майном Позичальника; - якщо інформація і документи, що подані або повинні бути подані Позичальником Банку у відповідності чи у зв`язку з цим договором, надані Позичальником несвоєчасно, у неповному обсязі чи якщо така інформація та документи чи їх частина виявилися недостовірними; - якщо Позичальник у строки, встановлені у п.2.2. цього договору (Позичальник зобов`язаний у тридцятиденний строк з дня укладення Договору купівлі-продажу здійснити реєстрацію прав власності на Об`єкт нерухомості у відповідності з вимогами чинного законодавства України, надати Банку для ознайомлення оригінал витягу про реєстрацію права власності на Об`єкт нерухомості, укласти з Банком договір про зміни та доповнення до іпотечного договору, зазначеного в п.2.1. цього договору, з зазначенням даних про реєстрацію прав Позичальника, як власника Об`єкта нерухомості, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень, а також виконати зобов`язання, передбачені п.п.5.1.8. п.5.1. цього договору) не уклав з Банком договір про зміни та доповнення до іпотечного договору та/або не виконав зобов`язання, передбачені п.п.5.1.8. п.5.1. цього договору; якщо Позичальник не виконав у встановлені строки свої зобов`язання, передбачені п.п.5.1.12. п.5.1. цього договору.

При настанні зазначених вище обставин, які за згодою Сторін визнаються такими, що свідчать про суттєве порушення Позичальником умов цього Договору, Банк має право надіслати Позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у будь-який час з моменту настання вказаних обставин. При цьому строк виконання Позичальником своїх зобов`язань (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним) за взаємною згодою Сторін, вважається таким, що настав, на десятий календарний день з дня направлення Банком Позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору, у порядку,передбаченому цим пунктом договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік значеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане Позичальником особисто у Банку. При порушенні умов, передбачених п.5.1.8. цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України (в тому числі у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку») передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо Позичальник порушує строки платежів Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а Позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору.

Підписуючи цей кредитний договір позивачем також власноручно зазначено, що другий примірник ним отримано, що засвідчено його підписом.

З додатку №1 до кредитного договору №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року вбачається, що з 10.02.2007 року по 10.12.2016 року ОСОБА_1 повинен вносити платіж в погашення заборгованості по цьому кредитному договору (до 10 числа кожного місяця) у розмірі 417,00 доларів США та 10.01.2017 року у розмірі 377,00 доларів США.

24.01.2007 року ОСОБА_1 , відповідно до квитанції №1 про видачу готівки, видано 50 000,00 USD, що еквівалентно 252 500,00 грн згідно договору №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, про що ОСОБА_1 розписався власноруч в графі «отримувач».

03.12.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив свою назву на ВАТ «Сведбанк».

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15 відповідно до якого на користь ПАТ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було відступлено право вимоги за кредитним договором №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, а отже ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло прав кредитора за вказаним кредитним договором.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-127цс13).

Частиною першою ст. 207 ЦК України передбачено що, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Касаційного цивільного суду Верховного суду від 22.01.2020 року у справі №674/461/16-ц).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 підписав кредитний договір №1401/1007/74-001 від 24.01.2007 року особисто, про що свідчить його підпис на кожній сторінки цього договору у графі «Позичальник» та в кінці договору у розділі «Позичальник» із зазначенням паспортних даних в графі «ОСОБА_1». Також ОСОБА_1 власноруч виконано напис «другий примірник мною отримано».

Частиною першою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Спірний кредитний договір №1401/1007/74-001 від 24.01.2007 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до приписів частини 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Позивач у позові визначив спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, що відповідач у договорі не зазначив детальний розпис загальної вартості кредиту та розмір щомісячного платежу. Таким чином, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Однак, ним не надано суду жодного належного доказу, який би підтверджував та доводив обставини ненадання відповідачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорюваний ним договір є недійсним.

Крім того слід зазначити. Що 24.01.2007 року позивачем підписано Додаток№1 до Кредитного договору №№1401/1007/74-001 від 24.01.2007 року - Графік погашення кредиту та сплати відсотків із зазначенням суми щомісячного платежу.

Судом достовірно встановлено з матеріалів справи, що оспорюваний договір вчинений у письмовій формі, підписаний позичальником (споживачем) ОСОБА_1 , таким чином, позивач, як позичальник, підписавши договір, ознайомилась із запропонованими умовами та погодився з ними.

До того ж, суд звертає увагу, що пунктом 6.1.2.2. Кредитного договору №№1401/1007/74-001 від 24.01.2007 року передбачено, що протягом десятиденного строку Позичальник має право подати до Банку заперечення щодо нового розміру процентної ставки. При наявності таких заперечень, строк Позичальником своїх зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування за взаємною згодою Сторін, вважається таким, що настав, на день звернення Позичальника до Банку» з значеними вище запереченнями. Факт звернення Позичальника до Банку підтверджується поставленням вхідного штампу Банком із зазначенням номера та дати реєстрації звернення Позичальника. Однак, жодних заперечень щодо розміру процентної ставки ОСОБА_1 до Банку не подав, що в чергове свідчить про те, що він погодився з усіма істотними умовами договору.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», п. 58, рішення від 10.02.2010).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Вектор Плюс» в частині про захист прав споживачів та визнання договору не дійсним.

Щодо вирішення питання про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 03.06.2009 року у справі №2-4-1558/09 за позовом ВАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, суд зазначає таке.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.09.2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 471 453,89 грн та судові витрати у розмірі 1730,00 грн.

На підставі цього рішення 03.06.2009 року представнику ВАТ «Сведбанк» було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 471 453,89 грн та судові витрати у розмірі 1730,00 грн, а всього 473 183,89 грн.

Як вбачається з матеріалів справи №2-4-1558/09 за позовом ВАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, Центральним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції постановою від 31.07.2009 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4.

Відповідно до частини 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 статті 432 ЦПК України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як вказано в Інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року, процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в частині другій статті 432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а інші причини, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

З огляду на те що, ОСОБА_1 вважає та просить суд визнати кредитний договір №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, який укладено між ним та ПАТ «Сведбанк» недійсним позивач зазначає, що у такому випадку у відповідача припиняється правоздатність вимагати від позивача повернення боргу.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року відмовлено. За такого, позовна вимога про визнання виконавчого листа є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 141 УПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 18, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.М. Шолох