Провадження № 2/344/437/23
У Х В А Л А

19 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді - Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання - Литвин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванціва Михайла Васильовича про забезпечення позову за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2021 позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив: стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 6530 доларів США боргу за позикою (а.с.1-5).

Ухвалою суду від 30.12.2021 позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.15).

21.01.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 7000 доларів США, який підтверджується розпискою від 25.11.2019 без застосування наслідків недійсності (а.с.30-35).

Ухвалою суду від 08.02.2022 прийнято зустрічний позов, вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с.46,47).

04.07.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження.

Від представника позивача відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванціва Михайла Васильовича надійшло клопотання про повернення до підготовчого судового засідання та про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 . В обґрунтування такого зазначено, що відповідач ОСОБА_5 безоплатно відчуживши своє майно, на яке можна звернути стягнення в порядку примусового виконання рішення суду, в разі задоволення первісного позову намагається уникнути сплати боргу, і не виконувати рішення, вчинила правочин на шкоду кредитору. Таким чином, вважають, що у разі задоволення позову про стягнення боргу за розпискою ОСОБА_1 може набути право вимоги про визнання договору дарування спірної квартири недійсним, як такого, що вчинений на шкоду кредитору, до ОСОБА_4 , є підстави залучити її до участі в справі у якості третьої особи, повернувшись до стадії підготовчого провадження.

19.07.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про проведення судового засідання без її участі, відносно задоволення клопотань, покладається на думку суду.

19.07.2023 представником відповідача позивача адвокатом Сторожук А.Л. подано заперечення на заяви. Зокрема зазначено, що повернення до підготовчого провадження підставою адвокатом Іванцівим М.В. зазначено про необхідність накладення арешту квартири. При цьому, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії. Заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 є безпідставна, зокрема не зазначено яким чином задоволення первісного позову вплине на права та обов`язки ОСОБА_4 . Про те, що договір дарування спірної квартири має ознаки фраудаторного правочину є припущенням та не є предметом розгляду даної справи. Зміна місця проживання, на яке покликається протилежна сторона немає причинно-наслідкового зв`язку з виконанням даного рішення у разі задоволення первісного позову.

У судовому засіданні представник позивача відповідача адвокат Іванців М.В. підтримав заяву про забезпечення позову з мотивів, що викладені письмово.

Представник відповідача позивача адвокат Сторожук А.Л. заперечив відносно задоволення заяви, зокрема з підстав, що викладені письмово.

Вислухавши думку представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватись завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як слідує зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 196 ЦПК України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Згідно п.4 ч.2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд вирішує зокрема питання про вступ у справу інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя.

Так, ЦПК України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття, при цьому відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі № 922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Однак такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення відповідних стадій процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Тобто, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору це особи, які вступають у вже розпочатий процес, якщо рішення по справі може вплинути на їх права або обов`язки по відношенню до однієї із сторін. Оскільки третя особа не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, то метою її участі в чужій справі (процесі) є захист не суб`єктивного права, а свого юридичного інтересу. Іншими словами, об`єктом судового захисту для третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, виступає охоронюваний законом інтерес, який, як правило, носить цивільно-правовий характер.

Відтак необхідною умовою для залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору є вплив рішення у справі на її права та обов`язки.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, в клопотанні про повернення до стадії підготовчого провадження не наведено таких вагомих та виключних обставин, які б давали підстави для повернення до стадії підготовчого провадження при розгляді даної справи. Зокрема адвокат Іванців М.В. просить суд повернутись до стадії підготовчого провадження виключно для вирішення питання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 як власника квартири, на яку може бути накладено арешт.

Так, вивченням матеріалів справи, зокрема тих, що містять інформацію про предмет спору, матеріально-правові вимоги не встановлено, що ухвалення рішення у даній справі може призвести до порушення прав, свобод, інтересів ОСОБА_4 чи може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Також не встановлено, з яких підстав, однією із сторін може бути заявлено вимоги до ОСОБА_4 за результатами розгляду справи як до третьої особи саме у даній справі.

З огляду на викладені обставини, приймаючи до уваги предмет позовних вимог, та думку учасників справи, суд дійшов висновку що у задоволенні клопотань адвоката Іванціва М.В. слід відмовити.

Керуючись ст. ст.13, 49, 53, 197,189, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволені заяви представника позивача відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванціва Михайла Васильовича про забезпечення позову за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою шляхом накладення арешту на квартиру відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Сторони, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм цієї ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повна ухвала складена 20.07.2023.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.