РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/529/22

07 липня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Зберун К. Ф.

за участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивачів ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодуання моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просили визнати поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію в дописі ОСОБА_4 в групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі Фейсбук відносно них недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, та ділову репутацію, зобов`язати відповідача спростувати цю недостовірну інформацію шляхом розміщення тексту спростування в групі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у соціальній мережі Фейсбук наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 опублікував допис в групі « ОСОБА_6 » у соціальній мережі Фейсбук, який містить неправдиву інформацію про причетність депутата обласної ради від ВО "Свобода" ОСОБА_7 та депутата міської ради від ВО "Свобода" ОСОБА_8 до події, що трапилася на одному з блокпостів, де було зупинено вантажівку з лісосировиною. Не володіючи фактичними даними, я свідомо написав неправду та ввів в оману громадськість, таким чином поширивши недостовірну інформацію. В своєму дописі вказав інформацію, яка є відверто образливою та спричинила негативні репутаційні наслідки для них. Визнаю, що своїми діями свідомо викликав суспільний резонанс та спаплюжив честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Безпідставно очорнив партійну організацію ВО "Свобода", а тому викладені мною твердження не відповідають дійсності.», стягнути з ОСОБА_4 на користь кожного з позивачів по 100000 грн. моральної шкоди, які перерахувати на рахунок Збройних Сил України, та відшкодувати судові витрати.

В обгрунтування позову покликаються на те що 31 березня 2022 року відповідачем в групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі Фейсбук було опубліковано допис (статтю), яка містить недостовірну інформацію про позивачів, порушує права, свободи позивачів, завдає непоправної шкоди честі, гідності, порочить ділову репутацію позивачів, які є посадовими особами органу місцевого самоврядування та членами політичної партії Всеукраїнське об`єднання «Свобода», яка згадується в дописі.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали повністю та з аналогічних підстав. Також уточнили позовні вимоги і просили крім іншого видалити вищевказану статтю. Просять позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позов не скористався.

В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали. Крім того відповідач пояснив, що вищевказану статтю він не писав, а його сторінка в групі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » була зламана і хто помістив, цю статтю йому невідомо. В послідуючому відповідач звернувся з клопотанням про розгляд справи у його відсутність.

Свідок ОСОБА_9 показав, що 31 березня 2022 року на блокпосту, де він був заступником керівника, було затримано автомобіль з лісосировиною, на яку не було документів. З приводу затримання автомобіля до нього та керівника блокпосту телефонували різні особи. Чи телефонували з приводу цього автомобіля позивачі він не пам`ятає.

Суд, заслухавши пояснення сторін та покази свідка, з`ясувавши обставини та дослідивши докази по справі вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі Фейсбук було опубліковано допис (статтю) наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_3...». Допис було створено о 19 год. 26 хв. ІНФОРМАЦІЯ_5 року, посилання на допис в соціальній мережі ІНФОРМАЦІЯ_4/. В подальшому допис декілька разів редагувався автором та остаточна редакція була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_5 року о 20 год. 26 хв. наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_3...». До допису в було додано три медіафайли (фото), серед яких фото позивача ОСОБА_2 та два фото автомобіля з лісопродукцією.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні електронних доказів група «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі Фейсбук, де опубліковано вищевказаний допис, створено 18.09.2018 року у мережі Фейсбук відповідачем ОСОБА_4 , який є адміністратором групи. В описі на сторінці вказаної групи зазначено, що ця група створена з метою популяризації Костопільщини на теренах України та світу, обміну новинами та висвітленню наболілих проблем Костопільського краю. Станом на день подання позову чисельність групи становить 15498 учасників. Згідно правил групи, установлених адміністратором «всі матеріали виставляти тільки з дозволу адміну».

Особиста сторінка відповідача ОСОБА_4 у мережі Фейсбук знаходиться за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6.

Судом також встановлено, що позивачі є депутатами ( ОСОБА_2 - Рівненської обласної ради, а ОСОБА_1 - Костопільської міської ради) та посадовими особами місцевого самоврядування - відповідно заступником міського голови та керівником відділу виконавчого органу міської ради.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Цим же пунктом Постанови передбачено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб - сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб - сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Отже, автором публікацій і дописів на персональній веб-сторінці у соціальній мережі Facebook є власник веб-сторінки, який незалежно від власника веб - сайту розміщує інформацію на веб-сторінці та управляє нею. Власник соціальної мережі Facebook не бере безпосередньої участі у розміщенні інформації власником веб - сайту, недостовірність якої доводить позивач.

Відтак належним відповідачем у разі поширення інформації в мережі Фейсбук є власник веб-сторінки.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 713/1710/19, від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 303/3794/18-ц.

В судовому засіданні було безпосередньо оглянуто сайт групи «ІНФОРМАЦІЯ_2» соціальної мережі Facebook та копію електронного доказу публікації від ІНФОРМАЦІЯ_5 року. На час огляду сайту «ІНФОРМАЦІЯ_2» публікацію від ІНФОРМАЦІЯ_5 року вже видалено.

Позиція відповідача спочатку зводилася до того, що він позов не визнавав і мав намір довести, що позивачі телефонували на блокпост з приводу затриманого автомобіля, і з цією метою було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_9 .. Після допиту свідка, який не підтвердив, що позивачі телефонували з приводу затриманого автомобіля, відповідач заявив, що його сторінка в соціальній мережі Facebook була зламана, він спірної статті не писав і хто її помістив в групу «ІНФОРМАЦІЯ_2» йому не відомо.

Разом з тим відповідач не надав жодного доказу, що його сторінка або сайт групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в соціальній мережі Facebook була зламана.

Крім того, згідно правил групи «ІНФОРМАЦІЯ_2», установлених адміністратором, яким є саме відповідач, «всі матеріали виставляти тільки з дозволу адміну».

Таким чином, із досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає доведеним, що відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 року розмістив в в групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі Фейсбук вищевказану статтю щодо позивачів.

В судовому засіданні не знайшло підтвердження факт, що позивачі телефонували на блокпост з приводу затриманого автомобіля, а тому ця інформація підлягає спростованню. Оскільки, на момент розгляду справи спірну статтю вже видалено, то суд не задовольняє вимогу про видалення цієї статті.

Суд також вважає, що позивачам була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вони перенесли моральні страждання в зв`язку із поширенням щодо них недостовірної інформації. Згідно ст. 23 ЦК україни розмір грошового відшкодування морально шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, особи, яка завдала моральну шкоду, а також з врахуванням вимог розумності і справедливості. Виходячи з цього суд визначає суму одноразового відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. для кожного з позивачів. Оскільки суд не вправі приймати рішення щоло третіх осіб, то суд не задовольняє вимогу про перерахування відшкодування моральної шкоди на рахунок Збройних Сил України.

Вирішуючи питання про визнання недостовірною іншої інформації, поширеної у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, суд приходить до наступного.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних засад демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Відповідно до статей 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету міністрів Ради Європи (далі - Декларація), політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, які вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Шпрінгер проти Німеччини» ЄСПЛ вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, тоді як публічних осіб така норма не стосується.

Отже, межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

Встановлено, що позивачі є депутатами рад та посадовими особами місцевого самоврядування, відіграють певну роль у суспільному житті на місцевому рівні, тому мають бути відкритими для суворої критики і пильного нагляду територіальної громади й межа допустимої критики щодо їх осіб є значно ширшою.

В зв`язку з цим суд вважає, що по своїй суті спірні висловлювання щодо позивачів є власною критичною оцінкою (інтерпретацією) відповідачем діяльності позивачів як публічних осіб, його ставлення до політичної партії, яку представляють позивачі, і не містять жодних фактичних даних (інформації) щодо них.

Отже, інші висловлювання, здійснені відповідачем стосовно позивачів, є оціночним судженням, а тому не можуть бути спростовані. Відтак відсутні правові підстави для застосування норм статті 277 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів понесені ними витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 89, 141, 259, 260 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодуання моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати, що поширене ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення в дописі відповідача ОСОБА_4 в групі « ОСОБА_6 » у соціальній мережі Фейсбук (ІНФОРМАЦІЯ_7/) про те, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 телефонували до керівників блокпосту з приводу затримання автомобіля з лісопродукцією та необхідністю його відпустити є інформацією, що містять недостовірну інформацію негативного змісту, яка порушує права, свободи і законні інтереси позивачів, принижує їх честь, гідність та шкодить діловій репутації.

3обов`язати ОСОБА_4 спростувати протягом п`яти днів з дня набрання рішення суду законної сили недостовірну інформацію про позивачів шляхом повідомлення в групі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у соціальній мережі Фейсбук (ІНФОРМАЦІЯ_8) наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_9».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди та 1490 (одну тисячу чотириста дев`яносто) грн. 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди та 1490 (одну тисячу чотириста дев`яносто) грн. 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

Повний текст рішення виготовлено 14 липня 2023 року.

СуддяП. В. Олійник