Справа № 357/2938/15-ц
Провадження № 4-с/357/25/23
У Х В А Л А

іменем України

12 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокур О.В., Підгорецької В.В.,

представника скаржника Гапоненко Р.І.,

представника заінтересованої особи ВДВС Шульги М.Ю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» на бездіяльність відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2023 року адвокат Гапоненко Роман Іванович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою, заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» на бездіяльність відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії, посилаючись на наступні обставини.

У Білоцерківському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - Білоцерківський Відділ ДВС) перебувало на виконанні виконавче провадження № 53567836 від 15.03.2017 р. (відкрите на підставі виконавчого листа № 2/357/1567/15, виданого 23.07.2015 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», заборгованість в розмірі 49 490,00 грн.

Постановою про закінчення виконавчого провадження № 53567836 від 28.01.2020 р. визначено: «борг в сумі 49 490 грн. боржником ( ОСОБА_1 ) сплачено повністю, заява стягувача № РУ/1701/08-3 від 22.01.2020 р. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником сплачено повністю. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/1567/15, виданого 23.07.2015 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області закінчити. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (на підставі п.9 ч. 1 cт. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження»)».

Однак, ОСОБА_1 отримав Довідку № 321430947 (Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта) та дізнався про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі Постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 53567836, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 35764835 від 20.06.2017 р., де суб`єктом обтяження є Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області (Код ).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гапоненко Р.І. звернувся до Білоцерківського Відділу ДВС із Заявою від 09.05.2023 р. про зняття арешту накладеного на майно боржника.

Білоцерківський Відділ ДВС - 15.05.2023 р. отримав Заяву від 09.05.2023 р. про зняття арешту накладеного на майно боржника (згідно трекінгу поштового відправлення номер: 467 на фіскальному чеку). Однак, станом на день подання до суду даної скарги Білоцерківський Відділ ДВС на вказану Заяву від 09.05.2023 р. про зняття арешту накладеного на майно боржника - відповіді не надав та арешт із майна ОСОБА_1 станом на даний час ні знято. Заява ОСОБА_1 залишена без виконання.

Через відсутність зворотної інформації/відповіді від Білоцерківського Відділу ДВС, ОСОБА_1 вважає та наголошує, що є очевидною бездіяльність Білоцерківського Відділу ДВС, що є неправомірною та незаконною.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (ч. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Наявна Постанова про закінчення ВП № 53567836 від 28.01.2020 р. ( зв`язку із оплатою боргу Боржником), а згідно відомостей із АСВП, то дане ВП № 5356783 перебуває у стані завершено.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документ стягувачу на підставі п.1. 3, 11 ч. 1 ст. 37 цього Закону або постанови, передбаченої ч.4 ст. 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (ч. 7 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Наголошує, що арешт накладений на майно (у тому арешт на усе нерухоме майно, і яке було накладено арешт) ОСОБА_1 у зв`язку із закінчення 28.01.2020 р. виконавчого провадження № 53567836 - повинен бути знятий згідно приписів ст. 40 Закону.

Накладений арешт (існування такого) на усе майно ОСОБА_1 та не зняття такої арешту ДВС на підставі переліченого вище - порушує конституційне право ОСОБА_1 на розпорядження своїм власним майно у визначений законом спосіб.

Через незаконну бездіяльність Білоцерківським Відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було грубо порушено норми ЗУ «Про виконавче провадження».

Тому, просив суд визнати неправомірною бездіяльність Білоцерківського Відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () щодо не зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 (Боржника) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 : місце проживання: АДРЕСА_1 ) та зобов`язати Білоцерківський Відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (; адреса: Україна, 09100, Київська обл., місто Біла Церква, бульвар Олександрійський, будинок 94) зняти арешт накладений на все майно ОСОБА_1 (Боржника) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) в межах виконавчого провадження № 53567836 (реєстраційний (індексний) номер обтяження № 35764835).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року ( а. с. 15 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 15.06.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» на бездіяльність відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії. Розгляд справи було призначено на 26.06.2023 року ( а. с. 20-21 ).

26 червня 2023 року за вх. № 28054 судом отримано відзив на скаргу ОСОБА_1 щодо зняття арешту з нерухомого майна ( а. с. 33-35 ).

У відзиві ДВС посилається на те, що згідно даних АСВП відносно боржника ОСОБА_1 на примусовому виконанні у відділі перебували виконавчі провадження: виконавчий лист 2/357/1567/15 від 23.07.2015 виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» борг в сумі 49490,00 грн (28.01.2020 року виконавче провадження завершено на підставі її. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення постанови); виконавчий лист № 2/756/1785/13 від 12.07.2013 виданий Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 36177,91 грн матеріальних збитків спричинених внаслідок ДТП (06.12.2013 року виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення постанови); виконавчий лист № 2/756/1785/13 від 12.07.2013 виданий Оболонський районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 614,28 грн (09.12.2013 року виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення постанови).

Відповідно до ст. 59 ч. 4. п. 2 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі віл реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Звертають увагу суду на те, що в межах виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 докази про сплату заборгованості на користь стягувача до відділу не надавалися, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження на депозитний рахунок відділу не сплачувалися.

16.01.2023, 03.02.2023, 16.05.2023 року до відділу надходили заяви від боржника ОСОБА_1 та його представника щодо зняття арешту з майна. З метою вжиття заходів щодо зняття арешту, на відповідні заяви надавалась вищезазначена інформація та було запропоновано внести кошти на депозитний рахунок відділу, необхідні для задоволення вимог стягувана ОСОБА_2 , стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а в разі сплати заборгованості надати інформацію стосовно виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва.

В зв`язку із несплатою заборгованості, ненаданням необхідної інформації, та зважаючи на все вищезазначене, у державного виконавця відсутні підстави для вилучення запису про обтяження з ДРРП на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження № 53567836 від 28.01.2020 року.

В судовому засіданні 26.06.2023 року представник скаржника ОСОБА_3 підтримав скаргу, надав пояснення аналогічні викладеним в скарзі та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи ДВС Шульга М.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти скарги, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

В судовому засіданні 26.06.2023 року по справі було оголошено перерву до 12.07.2023 року ( а. с. 37-41 ).

В судовому засіданні 12.07.2023 року представник скаржника Гапоненко Р.І. та представник заінтересованої особи ДВС Шульга М.Ю. підтримали раніше надані пояснення.

Заінтересована особа приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, однак відомості про належне сповіщення на адресу суду не повернилися.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю ( ч. 10 ст. 128 ЦПК України ).

Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ).

Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісно користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами ( рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» ).

З матеріалів справи вбачається, що приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» обізнана про наявність на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області вищевказаної справи за скаргою ОСОБА_1 , оскільки отримували ухвалу судді від 15.06.2023 року про прийняття та відкриття провадження за скаргою ОСОБА_1 , судову повістку на 26.06.2023 року, про що свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

Жодних заяв та клопотань з боку приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на адресу суду не надходило, як не надходило і відзиву або пояснень стосовно скарги ОСОБА_1 .

Частина 2 статті 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю заінтересованої особи приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, представника ДВС, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали виконавчих проваджень, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що у Білоцерківському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало на виконанні виконавче провадження № 53567836 від 15.03.2017 р. (відкрите на підставі виконавчого листа № 2/357/1567/15, виданого 23.07.2015 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», заборгованість в розмірі 49 490,00 грн. ( а. с. 5 ).

28 січня 2020 року головним державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Овдієнко О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ( ВП № 53567836 ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», заборгованість в розмірі 49 490,00 грн. у зв`язку із сплатою боржником боргу в повному обсязі, заява стягувача № РУ/1701/08-3 від 22.01.2020 року. В зазначені постанові державного виконавця також зазначено: «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення» ( а. с. 5 ).

Окрім цього, в матеріалах справи міститься і сама заява стягувача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», спрямована начальнику Білоцерківського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про виконання боржником рішення білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2015 року по справі № 357/ 2938/15-ц та просили винести постанову про закінчення виконавчого провадження, зняти арешти, накладені на майно боржника, та виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників ( а. с. 6 ).

З Довідки № 321430947 (Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта) вбачається, що наявний арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 53567836, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 35764835 від 20.06.2017 р., де суб`єктом обтяження є Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області (Код ) ( а. с. 9-10 ).

З Інформації є Єдиного реєстру божників від 25.05.2023 року, відомості стосовно ОСОБА_1 в Єдиному реєстру боржників інформація відсутня ( а. с. 8 ).

09 травня 2023 року адвокат ОСОБА_1 Гапоненко Р.І. звернувся з заявою до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) про зняття арешту накладеного на майно боржника ( а. с. 3 ), яку Білоцерківський відділ ДВС отримав 15.05.2023 р., про що свідчить трекінг поштового відправлення номер: 467 ) ( а. с. 4 ), однак відповіді скаржник не отримав та арешт із майна ОСОБА_1 станом на даний час не знято, заява ОСОБА_1 залишена без виконання.

Звертаючись до суду з вказаною скаргою, представник скаржника зазначав, що наявність арешту є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", скарги на, рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Про ефективність вказаної послідовності дій свідчить судова практика. Так, у постанові від 20.06.2018 р. Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №210/1072/15-ц йде мова про боржника, який звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в результаті чого останнього зобов`язано провести виконавчі дії по зняттю арештів з нерухомого майна та грошових коштів.

Отже, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами судового контролю за виконанням рішень.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 02.06.2020 р. у справі № 201/10187/18, від 20.06.2018 р. у справі №210/1072/15-ц, а також у постанові Верховного Суду № 712/12136/18 від 24.05.2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, звертаючись до суду з скаргою на бездіяльність ВДВС, ОСОБА_1 обраний передбачений розд. VII ЦПК України спосіб судового захисту.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із положеннями статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження; повернення виконавчого документа стягувачу; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Положеннями статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодження: 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення, зазначеного у частині шостій ст.61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як встановлено вище, 28 січня 2020 року головним державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Овдієнко О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ( ВП № 53567836 ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», заборгованість в розмірі 49 490,00 грн. у зв`язку із сплатою боржником боргу в повному обсязі, заява стягувача № РУ/1701/08-3 від 22.01.2020 року. В зазначені постанові державного виконавця також зазначено: «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення» ( а. с. 5 ).

Так, арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 було накладено головним державним виконавцем Овдієнко О.С. в рамках виконавчого провадження ВП № 53567836, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.01.2023 року ( а. с. 9-10 ).

Зазначене не було спростовано в судовому засіданні і з боку представника заінтересованої особи Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Шульгою М.Ю.

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Оскільки наразі має місце відсутність виконавчих проваджень щодо виконання виконавчого листа № 2/357/1567/15, виданого 23.07.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в розмірі 49 490 грн. та ураховуючи те, що борг погашено у добровільному порядку за погодженням зі стягувачем, закінчено виконавче провадження ВП № 53567836 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 для забезпечення виконання саме цього виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, провадження № 61-5972св19.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що встановивши відсутність виконавчих проваджень щодо виконання виконавчого листа № 2-56, виданого 25 грудня 2012 року Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 1 892 772,86 грн та ураховуючи те, що борг погашено у добровільному порядку за погодженням зі стягувачем, суд першої інстанції обґрунтовано вважав доцільним зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 для забезпечення виконання саме цього виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

На підставі зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не зняття Богунським ВДВС м. Житомир Головного ТУЮ в Житомирській області арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи, коли стягувач неодноразово підтверджував відсутність невиконаного провадження, є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання Богунського ВДВС м. Житомир Головного ТУЮ в Житомирській області зняти арешт з нерухомого майна боржника.

Отже, Верховний Суд вважає за доцільне зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.07.2022 р. у справі № 2/0301/806/11 висловився щодо захисту прав боржника у виконавчому провадженні в разі повного виконання рішення суду, та зазначив наступне: «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника».

Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що не зняття арешту з майна скаржника ОСОБА_1 в межах ВП № 53567836, яким закінчено виконавче провадження у зв`язку із сплатою боржником боргу в повному обсязі, заява стягувача № РУ/1701/08-3 від 22.01.2020 року, в рамках вже виконаного судового рішення є неправомірною бездіяльністю ВДВС, тому вимоги скаржника в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки судом встановлена неправомірна бездіяльність ВДВС щодо не зняття арешту з майна скаржника, та враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги скаржника в частині зобов`язання Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) зняти арешт накладений на все майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 53567836 є також такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Оцінюючи належність, достовірність, а також достатній взаємозв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, оскільки наявність арешту накладеного на майно, порушує право власності скаржника та є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 18, 44, 49, 50, 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 18, 81, 128, 247, 263, 450, 447-451 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» на бездіяльність відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) щодо не зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 .

Зобов`язати Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) зняти арешт накладений на все майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 53567836.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційної інстанції безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлено 17 липня 2023 року.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов