Номер провадження: 22-ц/813/3080/23
Справа № 501/17/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Нечитайло А.Ю.,

представника АТ «СК «ІНГО» - адвоката Вілько Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» - Вілько Наталії Георгіївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Смирнова В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування збитків, завданих безпідставним утриманням страхового відшкодування за договором та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» (далі - АТ «СК «ІНГО») про відшкодування збитків, завданих безпідставним утриманням страхового відшкодування за договором та стягнення моральної шкоди (а.с.1-6).

Так позивач вказував, що згідно укладеного договору добровільного страхування наземного транспорту між ним та АТ «СК «ІНГО» №670590353.14 від 04.06.2014 року до обов`язкового страхового відшкодування за страховим випадком належали застраховані майнові інтереси ОСОБА_1 , а саме; автомобіль«Mercedes-benz» cls 550 2008 року випуску.

09.05.2015 року стався страховий випадок, про який позивач ОСОБА_1 своєчасно повідомив АТ СК «ІНГО».

Лише 22.10.2017 року АТ «СК «ІНГО» у примусовому порядку виконала взяті на себе обов`язки за договором і платіжним дорученням №7768 перерахувала страхове відшкодування у сумі 956 726, 03 грн.

Позивач вважав, що зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту припинилися лише через 2 роки п`ять місяців, після страхового випадку, що порушувало його права та законні інтереси.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, згідно якого просив суд:

-стягнути з АТ «СК «ІНГО» на його користь відшкодування збитків (упущену вигоду) у розмірі 12 000 доларів США, що еквівалентно 342 000 грн., за комерційним курсом на день складання вимоги;

-стягнути з АТ «СК «ІНГО» на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.;

-стягнути з АТ «СК «ІНГО» на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 14 000 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені (а.с.126-129).

Стягнуто з АТ «СК «ІНГО» на користь ОСОБА_1 на відшкодування збитків (упущену вигоду) у розмірі 12 000 доларів США, що еквівалентно 342 000 грн. за комерційним курсом на день складання вимоги.

Стягнуто з АТ «СК «ІНГО» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з АТ «СК «ІНГО» на користь ОСОБА_1 витрати правову допомогу у розмірі 14000 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ СК «ІНГО» - Вілько Н.Г. просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.01.2022 року скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.135-138).

06.06.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Пасічник О.В. надійшов відзив, у якому адвокат просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін (а.с.199-205).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином заздалегідь повідомлені про час і місце судового засідання, в тому числі й представник ОСОБА_1 - адвокат Пасічник О.В. (а.с.192-194,197-198).

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція направлялась позивачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем його проживання, що підтверджується довідкою від 10.04.2023 року з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника: АДРЕСА_1 (а.с.174).

Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.195), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України, вважається його належним сповіщенням.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Разом з тим, стосовно клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Пасічник О.В. про відкладення судового засідання через перебування її у відпустці за кордоном, апеляційний суд вважає за необхідне у його задоволенні відмовити, виходячи з наступних підстав.

Так, Одеський апеляційний суд працює в режимі воєнного стану, розглядає справи за розкладом та обробляє поштову кореспонденцію кожного дня.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Оскільки представник Пасічник О.В. була заздалегідь сповіщена про дату, час і місце проведення судового засідання (а.с.193-194), ніщо не перешкоджало його представнику прийняти участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, як того вимагає ст. 212 ЦПК України.

Колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично рік (а.с.153), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні, за участю з`явившихся учасників справи, у відсутність інших учасників справи, а також за наявними у справі доказами.

При цьому колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення ЄСПЛ від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , судом першої інстанції не було враховано, що до даного спору застосовується строк загальної позовної давності - 3 роки.

Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Іллічівського міського суду від 20.09.2016 року позов ОСОБА_1 до АТ «СК «ІНГО» про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 555 846,72 грн. задоволено (а.с.11-12).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.08.2017 року, заочне рішення Іллічівського міського суду від 20.09.2016 року змінено, в частині суми стягнення (а.с.15-18).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.08.2017 року виправлено арифметичні описки в тексті рішення апеляційного суду Одеської області від 17.08.2017 року (а.с.13-14).

Постановою Верховного Суду від 01.11.2019 року касаційну скаргу ПрАТ «АТ «ІНГО Україна» залишено без задоволення, рішення апеляційного суду Одеської області від 17.08.2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31.08.2017 року - залишено без змін (а.с.20-24).

Тобто, заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.09.2016 року у справі №501/5264/15-ц, залишеним без змін у цій частині рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.08.2017 року, встановлено, що зобов`язання за договором страхування є таким, що порушене Страховиком, з 15.10.2015 року.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Більше того, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 лише 22.10.2017 року АТ «СК «ІНГО» у примусовому порядку виконала взяті на себе обов`язки за договором і платіжним дорученням №7768 перерахувала позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 956 726, 03 грн.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 с. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перебіг строку позовної давності, у відповідності до ст.261 ЦК України розпочався з щонайменше 20.10.2017 року, тобто з того часу як ОСОБА_1 отримав від АТ «СК «ІНГО» страхове відшкодування за судовим рішенням, а тому сплинув - 20.10.2020 року.

Як вже зазначалось раніше, ОСОБА_1 звернувся до Іллічіського міського суду Одеської області з даним позовом до АТ «СК «ІНГО» - 05.01.2021 року, тобто вже після закінчення строку позовної давності, отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем АТ «СК «ІНГО» до Іллічівського міського суду Одеської області, 23.02.2021 року було подано відзив, в якому заявник просив застосувати до даного спору строк позовної давності (а.с.68), однак при ухваленні рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 січня 2022 року, суд першої інстанції зазначене не врахував.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.п. 3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги представника АТ «СК «ІНГО» - Вілько Н.Г.його частково спростовують, оскільки рішення у справі ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу представника АТ «СК «ІНГО» - Вілько Н.Г. слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Часткове задоволення апеляційної скарги АТ «СК «ІНГО» - Вілько Н.Г.полягає у тому, що представник АТ«СК «ІНГО» - Вілько Н.Г.просила відмовити в задоволенні позову, як по його суті, так і у зв`язку зі збігом строку позовної давності, що є неможливим.

Так, у разі, якщо позовні вимоги є обргунтованими, то суд має відмовити в задоволенні позовних вимог лише за збігом строку позовної давності, А у разі, якщо позовні вимоги є необрунтованими, то слід відмовити в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, так як неправомірними діями АТ «СК «ІНГО» він був змушений протягом майже 2,5 років нести додаткові витрати, пов`язані з неможливістю користуватись автомобілем «Mercedes-benz» cls 550 2008 року випуску, що також завдавало йому моральну шкоду.

З цих підстав колегія суддів вважає, що доводи представника АТ «СК «ІНГО» стосовно не завдання цим ОСОБА_1 матеріальної і моральної шкоди, є необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на матеріалах даної цивільної справи.

Таким чином, апеляційна скарга АТ «СК «ІНГО» підлягає задоволенню, в частині скасування ухваленого судового рішення і відмови в задоволенні позовних вимог через пропуск строку позовної давності.

Крім того, слід зауважити, що при подачі ОСОБА_1 позову до Іллічівського міського суду Одеської області було невірно сплачено судовий бір у сумі 420,40 грн. (а.с.7), в той час, як він повинен був сплати - 4260,80 грн. (1% від позовних вимог матеріального характеру у сумі 342 000 грн. = 3420 грн. + за вимогу про стягнення моральної шкоди - 840,80 грн.).

Виходячи з того, що ОСОБА_1 за подання позовної заяви до Іллічівського міського суду Одеської області судовий збір було сплачено частково - в сумі 420,40 грн., то на даний час з останнього необхідно стягнути на користь державного бюджету суму недоплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3840,40 грн.

Разом з тим, з підстав наведених вище, представнику АТ «СК «ІНГО» - Вілько Н.Г. при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції належало сплатити 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги тобто 6391,20 грн. (4260 грн. х 150% = 6391,20 грн.).

Отже, у зв`язку зі скасуванням судового рішення і прийняття постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , а також у відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «ІНГО» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 6 391,20 грн., які АТ «СК «ІНГО» сплатила 17 травня 2022 року в сумі 10260 грн. (а.с.139).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО»- Вілько Наталії Георгіївни задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 січня 2022 року скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь державного бюджету судовий збір у сумі 3 840,40 грн. (три тисячі вісімсот сорок гривнів 40 копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» судовий збір у сумі 6 391,20 грн. (шість тисяч триста дев`яносто одну гривню 20 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.07.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький