КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3771/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Мазура Ю.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, -

встановив:

У вересні 2021 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 24 березня 2017 року позивачка працювала у ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" на посаді головного бухгалтера.

Вказує, що наказом №290-К «Про звільнення ОСОБА_1 » від 23 липня 2021 року позивачку звільнено згідно пункту 2 статті 41 КЗпП України (у зв`язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу).

З цим наказом не погоджується, уважає його протиправним, прийнятим з порушеннями норм Кодексу законів про працю України, Конституції України, Конвенції Міжнародної Організації Праці №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця» 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-ХІІ та таким, що повинен бути скасований.

Вказує, що відповідачем порушено порядок застосування частини 2 статті 41 КЗпП України, оскільки вказана норма застосовується до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, тобто до тих, які одержують їх під звіт.

Вказує, що перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Водночас, Кабінетом Міністрів України, перелік таких посад та робіт не затверджено.

Вказує, що відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік" посада головного бухгалтера не є посадою працівника, до кола обов`язків якого відноситься одержання грошових і товарних коштів під звіт, що виключає можливість безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей. Також посада головного бухгалтера не є матеріально відповідальною посадою, а відтак в сукупності з вищезазначеним виключається можливість застосування положень пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Вказує, що оскаржуваний наказ винесено на підставі доповідної записки заступника директора з економічних та адміністративно-господарських питань Сироватка С.А. від 22 липня 2021 року №567.

Посилається на порушення відповідачем частини 1 статті 43 та статті 252 КЗпП України, оскільки під час винесення наказу відповідачем не отримано попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» від 23 липня 2021 року №290-К "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера бухгалтерії ДП «Фінансування інфраструктурних проектів», а за відсутності цієї посади в штатному розписі на іншій посаді, що є рівнозначною посаді головного бухгалтера бухгалтерії ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» з 23 липня 2021 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 липня 2021 року по день ухвалення судового рішення, стягнути судові витрати.

Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Вказує, що суд обґрунтував відмову у задоволенні позову посиланням на обставини, щодо яких відсутній у матеріалах справи будь-який доказ, оскільки матеріали справи не містять доказів, що підтверджує те, що поворотні позики були проведені за кодом 920377,3, тобто суми списані на необґрунтовані адміністративні витрати підприємства.

Також матеріали справи не містять доказів, які могли б підтверджувати обставину щодо часу зарахування відповідних коштів.

Зазначає, що доповідна записка №567 від 22 липня 2021 року не засвідчена належним чином, а саме не містить найменування посади, власного імені та прізвища особи, яка засвідчила копію та дати засвідчення копії. Відтак, такий документ не може бути доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам статті 95 ЦПК України.

Вказує, що доповідна записка від 22 липня 2021 року №567 в.о. заступника директора з економічних та адміністративно-господарських питань Сергія Сироватки за своєю суттю не є першоджерелом.

Вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, оскільки у справах про поновлення на роботі на відповідача покладено обов`язок доведення правомірного звільнення, проте у цій справі суд першої інстанції фактично на позивачку поклав обов`язок доведення невинуватості.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній оригінал або належним чином засвідчена копія акту службового розслідування щодо дій позивачки, а відтак доказів наявності вини позивачки у справі також не міститься.

Вказує, що судом першої інстанції помилково враховано наявність попередніх дисциплінарних стягнень у позивачки, натомість судом першої інстанції проігноровано недотримання відповідачем положень частини 1 статті 43 КЗпП України.

Вказує, що судом помилково встановлено обставину того, що позивач мав безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей, які були складовою трудових функцій, оскільки матеріали цивільної справи не містять посадової інструкції головного бухгалтера, а судом першої інстанції не досліджувався обсяг посадових обов`язків позивачки.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

31 березня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ДП "Фінансування інфраструктурних проектів", у якому відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечує.

Вказує, що апеляційна скарга не відповідає суті розгляду справи, оскільки в судовому засіданні за цим позовом суд не вирішував питання про вину або невинуватість позивачки у вчиненні кримінального правопорушення, а тільки з`ясовував наявність підстав для звільнення.

Вказує, що судом першої інстанції враховано правові висновки Верховного Суду в аналогічних справа та з`ясовано питання про наявність згоди профспілкового органу.

Мотивуючи наведеним, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивачки - ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача - Жарий О.К. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що при звільненні позивачки за пунктом 2 частиною 1 статтею 41 КЗпП України відповідачем дотримано норми законодавства про працю, які регулюють вивільнення працівників.

Суд першої інстанції також вказав, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, що остання зверталась до керівництва з будь-яким листом щодо роз`яснення їй суть звинувачень відносно неї, заперечень щодо проведення службової перевірки тощо.

Суд також зазначив, що під час розгляду справи встановлено факт того, що позивачка мала безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей, які були складовою трудових функцій. Факти вчинення порушень з боку позивача підтверджуються доповідними записками працівників відповідача, актом службового розслідування.

Відтак, суд зробив висновок, що відповідачем доведено законність звільнення на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З даних трудової книжки ОСОБА_1 установлено, що наказом №351 від 24 березня 2017 року позивачку прийнято на посаду головного бухгалтера ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" (а.с.18-21).

З даних протоколу установчих зборів Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" від 25 січня 2021 року убачається, що ОСОБА_1 обрано до профспілкового комітету (а.с.23-29).

З даних наказу №84-в від 28 квітня 2021 року установлено, що головному бухгалтеру ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки терміном 3 календарних дні з 05 травня 2021 року по 07 травня 2021 року включно (а.с.33).

З даних наказу №99-в від 06 травня 2021 року установлено, що головному бухгалтеру ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки терміном 4 календарних дні з 11 травня 2021 року по 14 травня 2021 року включно (а.с.34).

З даних наказу №106-в від 13 травня 2021 року установлено, що головному бухгалтеру ОСОБА_1 за її заявою перенесено частину щорічної основної відпустки, невикористаної у зв`язку з перебуванням на лікуванні, в кількості 1 календарний день на 17 травня 2021 року (а.с.35).

З даних листків непрацездатності ААД №490464 від 20 травня 2021 року, АДЯ №094929 від 21 травня 2021 року, АДЯ №094859 від 26 червня 2021 року установлено, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 18 травня 2021 року по 26 червня 2021 року (а.с.30-32).

З даних листа №52/09-21 від 01 вересня 2021 року голови Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" Анастасії Жовнір установлено, що ОСОБА_1 є членом Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" з 25 січня 2021 року, а також членом Профспілкового комітету ППО ДП "ФІНІНПРО" (а.с. 69).

З даних листа №53/09-21 від 01 вересня 2021 року убачається, що головою Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" Анастасією Жовнір повідомлено, що до Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" не надходило звернень від ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" щодо погодження розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (а.с.70).

З даних листа №54/09-21 від 01 вересня 2021 року убачається, що головою Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" Анастасією Жовнір повідомлено, що Первинною профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" не надавалось погодження розірвання трудового договору з позивачкою (а.с.71).

З даних, що містяться у доповідній записці директора з економічних та адміністративно-господарських питань Сироватки С.А. від 22 липня 2021 року № 567 убачається, що було проведено службову перевірку на підставі наказу від 20 липня 2021 року № 71 щодо обставин, викладених у доповідній записці бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-договірної роботи ОСОБА_5 від 20 липня 2021 року № 552, а саме щодо встановлення причетності ОСОБА_1 до вчинення правопорушення, що могло призвести до безпідставного списання поворотних позик у загальній сумі 150000,00 грн та відповідно завдання збитків підприємству на вказану суму.

Із змісту доповідної записки, складеної С.Сироваткою, убачається, що така складена на підставі доповідної записки ОСОБА_5 , наданої інформації ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Згідно Акту ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» № 6 від 23 липня 2021 року «Про відмову від засвідчення особистим підписом факту ознайомлення з наказом» ОСОБА_1 з наказом ознайомилася, але відмовилася від засвідчення особистим підписом факту ознайомлення з наказом (а.с.167).

Згідно даних наказу № 70-к від 16 лютого 2021 року позивачці оголошено догану за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання своїх посадових обов`язків (а.с. 168)

Відповідно до наказу № 171-к від 29 квітня 2021 року з позивачки знято дисциплінарне стягнення, у зв`язку із своєчасним виконанням поставлених керівником завдань та недопущення нових порушень дисципліни (а.с. 169).

З даних наказу ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» №290-к від 23 липня 2021 року установлено, що ОСОБА_1 головного бухгалтера бухгалтерії ДП «Фінансування інфраструктурних проектів», звільнено згідно пункту 2 статті 41 КЗпП України (у зв`язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір?я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу). Підставою зазначено доповідну записку директора з економічних та адміністративно-господарських питань Сироватки С.А. від 22 липня 2021 року № 567 (а.с.22).

За положеннями пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до роз`яснень пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 2 статті 41 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Отже, розірвання трудового договору за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України можливе за наступних умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу (постанова Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14).

Звільнення з підстав втрати довір`я може бути визнано обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16 зазначено, що правовий аналіз пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища.

Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Особи, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами "зберігання", "обслуговування" і "розподіл цінностей" необхідно розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальним правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок з обслуговування цінностей може бути передбачений нормативними актами, посадовими інструкціями тощо.

Особи, які не належать до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, не можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Подібні висновки щодо застосування статті 41 КЗпП України викладені Верховним Судом в постановах від 04 травня 2020 року у справі № 320/7064/17 (провадження № 61-3245цс19), від 03 квітня 2021 року у справі № 752/7994/17 (провадження № 61-40654св18), від 02 червня 2021 року у справі № 585/2261/19 (провадження № 61-3959св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 219/3955/19 (провадження № 61-19691св19).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства:

- забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності;

- організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій;

- бере участь в оформленні матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства;

- забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства;

- подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Згідно положення про бухгалтерію ДП "Фінансування інфраструктурних проектів", затвердженого наказом ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" №48 від 31 липня 2020 року установлено, що бухгалтерія ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" (відділ) є самостійним структурним підрозділом ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" та підпорядковується Директору підприємства ( далі - Положення).

Згідно пункту 4.1. Положення відділ очолює головний бухгалтер, який призначається на посаду і звільняється з посади наказом директора підприємства.

Твердження відповідача про те, що пунктами 4.4.2., 4.4.9., 4.4.11., 4.4.18. цього Положення обумовлено покладення на головного бухгалтера тих посадових обов`язків, невиконання яких дає підстави для звільнення згідно пункту 2 статті 41 КЗпП України, не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, пунктом 4.4.2. Положення обумовлено, що головний бухгалтер забезпечує виконання завдань та функцій, покладених на відділ; пунктом 4.4.9. обумовлено участь у підготовці та поданні інших видів періодичної звітності, що передбачають підпис головного бухгалтера до органів вищого управління відповідно до нормативних актів, затверджених форм та інструкцій; пунктом 4.4.11. обумовлено здійснення контролю за веденням касовий операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів; пунктом 4.4.18. обумовлено погодження документів, пов`язаних із витрачанням фонду заробітної плати, встановленням посадових окладів, надбавок, доплат, виплат премій працівникам.

Згідно обов`язків, обумовлених посадовою інструкцією головного бухгалтера ДП "Фінансування інфраструктурних проектів", затвердженої директором підприємства 03 січня 2019 року, а також обов`язків головного бухгалтера, визначених у положенні про відділ бухгалтерського обліку та планово-договірної роботи ДП "Фінансування інфраструктурних проектів", затвердженого наказом від 27 квітня 2021 року №34, також не віднесено до обов`язків ОСОБА_1 виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, обліком, контролем за рухом або зберіганням цінностей.

Висновок суду першої інстанції про встановлення судом факту того, що позивачка мала безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей, які були складовою трудових функцій, є безпідставним та не ґрунтується на досліджених доказах.

Відтак апеляційний суд робить висновок, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Згідно пункту 2.1 Статуту Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів", затвердженого установчими зборами Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" 25 січня 2021 року, метою створення та діяльності Профспілки є здійснення представництва та захисту трудових прав та інтересів Профспілки (том 2 а.с. 72-81).

Протоколом установчих зборів Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" від 25 січня 2021 року ОСОБА_1 обрано до складу профспілкового комітету (том 2 а.с. 82-85).

З даних відповіді Первинної профспілкової організації ДП "Фінансування інфраструктурних проектів" на запит Київського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року згідно статті 43 КЗпП України убачається, що ДП "Фінансування державних проектів", як роботодавцем, не направлялось жодних письмових подань з обґрунтуваннями та доказами, що свідчили б про законність звільнення ОСОБА_1 та які в подальшому стали підставою для її звільнення. Від будь-яких інших суб`єктів, такі обґрунтування та докази до ППО ДП "ФІНІНПРО" теж не надходили, у зв`язку із чим профспілкова організація вказала про об`єктивну неможливість розгляду питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (том 2 а.с. 70).

Відтак слід констатувати про відсутність згоди профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 .

За змістом статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З даних розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 убачається, що середньоденна заробітна плата складає 2 160,90 гривень (том 2 а.с.97).

Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 липня 2021 року по день ухвалення рішення становить 1 084 771,80 гривень.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини1 статті 430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь держави підлягає судовий збір за звернення до суду першої інстанції в розмірі 11755,72 грн, та за подання апеляційної скарги - 17633,58 грн, а всього 29389,30 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» від 23 липня 2021 року №290-К "Про звільнення ОСОБА_1 "

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера бухгалтерії Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів», а за відсутності цієї посади в штатному розписі на іншій посаді, що є рівнозначною посаді головного бухгалтера бухгалтерії Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» з 23 липня 2021 року.

Стягнути з Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 липня 2021 року по 04 липня 2023 року у розмірі 1 084 771,80 грн, що визначено без вирахування податків та обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь держави судовий збір за звернення до суду першої інстанції в розмірі 11755,72 грн, за подання апеляційної скарги 17633,58 грн, а всього 29389,30 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 13 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова