Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі -Щепановій І.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської адміністрації ) про зобов`язання вчинити дії та просив суд:

- зобов`язати ОСОБА_2 надати Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) свідоцтво про право власності на житло видане 15.12.2004 згідно з розпорядженням (наказом) від 15.12.2004 № 1592, для проведення реєстраційних дій;

- зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити відповідні дії з реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023 дану справу було передано до провадження головуючого судді Букіної О.М.

25.07.2023 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалю Солом`янського районного суду м. Києва від 26 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про зобов`язання вчинити дії, залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали, шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції, копії позовної заяви у новій редакції для відповідачів і третіх осіб, а також оригінал квитанції про сплату судового збору за другу вимогу немайнового характеру.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали ОСОБА_1 була подана уточнена позовна заява за позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, згідно якої просив суд:

-зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на житло видане 15.12.2004 згідно з розпорядженням (наказом) від 15.12.2004 № 1592, для проведення реєстраційних дій права власності на 1/3 частку житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

-стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 8500 гривень в якості компенсації витрат на правову допомогу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2 була приватизована квартира за адресою: АДРЕСА_1 на трьох осіб - позивача, відповідача та їх сина ОСОБА_3 . Було видано свідоцтво про право власності на житло від 15.12.2004 згідно з розпорядженням (наказом) від 15.12.2004 № 1592. 29 листопада 2005 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, проте відповідач продовжила проживати у спірній квартирі. 19 травня 2014 року ОСОБА_3 подарував відповідачу 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що оригінал свідоцтва про право власності на житло видане 15.12.2004 згідно з розпорядженням (наказом) від 15.12.2004 № 1592 до 2014 року знаходився у нього. З 2014 року оригінал свідоцтва знаходиться у відповідача.

ОСОБА_1 вказує, що звертався за отриманням дублікату, але йому було відмовлено в видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло видане 15.12.2004 згідно з розпорядженням (наказом) від 15.12.2004 № 1592 , а також що він звертався до суду з позовом про визнання права власності за ним на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , але в задоволенні його позову йому було відмовлено.

Позивач зазначає, що оригінал свідоцтва про право власності на житло видане 15.12.2004 згідно з розпорядженням (наказом) від 15.12.2004 № 1592, потрібен для проведення реєстраційних дій права власності на 1/3 частку житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки без наявності оригіналу свідоцтва йому було відмовлено в проведенні реєстраційних дій.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіної О.М. від 28.08.2022 року відкрито спрощене провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіної О.М. від 29.08.2022 року було задоволено клопотання позивача про повернення помилково сплаченого судового збору в розмірі 1 073,60 грн., внесені ним через АТ «Укрпошта» згідно з платіжного доручення № від 15.08.2023, як судовий збір при подачі позову

У встановлений ухвалою від 28.08.2022 року строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіної О.М. від 29.08.2022 року було залишено без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач у відзиві зазначає, що право власності позивача на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано згідно чинного законодавства, яке діяло на той момент, і повторної реєстрації не потребує, що підтверджується довідкою КП КМР «КМ БТІ » від 20.01.2021 року КВ-2021 № 1292.

ОСОБА_2 також стверджує, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що оригінал свідоцтва про право власності на житло видане 15.12.2004 року на підставі розпорядження (наказу) від 15.12.2004 № 1592 знаходиться у неї та на підтвердження того, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належною йому 1/3 частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 з ОСОБА_2 була приватизована квартира за адресою: АДРЕСА_1 на трьох осіб - позивача, відповідача та їх сина, ОСОБА_3 . Було видано свідоцтво про право власності на житло від 15.12.2004 року на підставі розпорядження (наказу) від 15.12.2004 № 1592. 29 листопада 2005 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. 19 травня 2014 року ОСОБА_3 подарував відповідачу 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісто позову вбачається, що оригінал свідоцтво про право власності на житло від 15.12.2004 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 15.12.2004 № 1592, до 2014 року знаходився у позивача, а з 2014 року - знаходиться у відповідача.

25.01.2021 року позивач звертався до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) з заявою про реєстрацію за ним права власності на 1/3 частку житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 29 січня 2021 року, оскільки заявником не надано оригінал правовстановлюючого документу.

Проте, судом встановлено, що згідно довідки № КВ- 2021 № 1292 від 20 січня 2021 року, КП «Київське міське бюро технічної інвентарізації» зазначило, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським квартирно-експлуатаційним управлінням МО України 15 грудня 2004 року, розпорядження № 1592, дата проведення реєстрації в Бюро - 1 лютого 2005 року за реєстровим № 8953.

Тобто право власності позивача зареєстровано згідно чинного законодавства, яке діяло на той момент, і повторної реєстрації не потребує.

Також судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року по справі № 760/6244/20 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження нерухомим майном, а саме було відмовлено в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 оригінал правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на житло, виданого Київським квартирно-експлуатаційним управлінням МО України від 15.12.2004 року на підставі розпорядження № 1592.

Встановлено також, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року по справі № 760/24205/21 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши, надані позивачем, вимоги про надання йому відповідачем оригіналу правовстановлюючого документу від 03 жовтня 2019 року, від 21 липня 2020 року, 23 вересня 2020 року, судом встановлено, що позивачем не надано доказів направлення та вручення цих вимог відповідачу.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на житло видане 15.12.2004 згідно з розпорядженням (наказом) від 15.12.2004 № 1592, для проведення реєстраційних дій права власності на 1/3 частку житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документу чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як роз`яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідач є співвласником спірної квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на рівні з позивачем.

У свою чергу, матеріали справи, не містять доказів того, що відповідач перешкоджає позивачу в наданому йому праві володіти, користуватися та розпоряджатися спірною квартирою.

Також, матеріали справи не містять жодних відомостей, що підтверджують перебування правовстановлюючих документів у відповідача.

Разом з цим, вимоги чинного законодавства не містять такого способу захисту порушеного права, як витребування оригіналів документів, у розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином перебування правовстановлюючих документів у відповідача, яка є одним із співвласників майна, на думку суду, не свідчить про те, що цим чиняться перешкоди позивачу у розпорядженні своєю долею у праві спільної часткової власності. Знаходження оригіналів правовстановлючих документів на майно у одного із співвласників не є протиправним.

Позивач не надає жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, що свідчить про порушення з боку відповідача права власності позивача, у тому числі права користування та розпорядження цією власністю.

Лише наявність у позивача припущень щодо порушення його прав не може слугувати достатньою підставою для захисту його цивільного права, за відсутності доказів того, що таке право не визнається або заперечується відповідачем або третіми особами.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові, суд доходить висновку про відмову в позові,як необгрунтованого.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню судовий збір та витрати на правову допомогу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 355, 368, 369, 391 Цивільного кодексу України, ст. 150 ЖК УРСР, п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76 -83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 27.12.2023.

Суддя: Букіна О.М.