ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6614/19 Номер провадження 22-ц/814/442/23Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Нестеренко А.В., представника позивача - адвоката Шевцової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10 червня 2022 року, постановлене суддею Андрієць Д.Д. (повний текст складено 20 червня 2022 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,

зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,

в с т а н о в и в:

09.09.2019 ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у період із лютого 2011 року по листопад 2018 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін, визнавши за кожним по частці нерухомості.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що у вказаний період проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 , вели спільне господарство та розпоряджалися власними коштами в інтересах сім`ї. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 , батьком якої записано відповідача. Під час спільного проживання однією сім`єю за спільні кошти ними набуто у власність нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем, хоча кошти на придбання нерухомості були спільними, зокрема, 5000,00 дол. США позивачка взяла в борг у ОСОБА_4 .Із підстав викладеного, посилаючись на приписи ст.ст. 60-74 СК Українипросить вимоги позову задовольнити.

31.01.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом, у якому, з урахуванням збільшених вимог, просить: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період із 28.01.2014 по грудень 2018 року; визнати автомобіль марки ЗАЗ Sens, 2012 р.в., об`єм двигуна 1299 см.куб., д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю сторін, стягнувши із ОСОБА_2 на його користь вартість частини автомобіля у розмірі 53075,00 грн.

Підстави позову обґрунтовує тим, що знайомий із ОСОБА_2 із 2011 року. Час від часу вони зустрічалися, інколи проводили разом час, але кожен проживав окремо. Наміру проживати однією сім`єю з нею він не мав, але під тиском батьків, враховуючи народження спільної дочки, із 28.01.2014 по грудень2018 року вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У цей період за спільні кошти вони придбали автомобіль ЗАЗ Sens, 2012 р.в., який після припинення відносин залишився в користуванні позивача. Факт придбання квартири АДРЕСА_1 за спільні кошти заперечує.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13.02.2020 об`єднано в одне провадження вимоги по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ (справа №524/6614/19) із вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ (справа за №524/545/20)./а.с.90 т.1/

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.06.2022 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю - задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю - задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2011 року до листопада 2018 року включно.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині вимог про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ - задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 36,72 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 36,72 кв.м.

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 36,72 кв.м.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині вимог про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ - задоволено частково.

В порядку поділу майна стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість частини транспортного засобу ЗАЗ Sens, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 40 048,15 грн.

В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 9 018,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 9 569,54 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем ОСОБА_2 доведено належними доказами факт спільного проживання із ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період із 2011 року по листопад 2018 року включно та набуття спірного майна (квартири та автомобіля) під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, унаслідок спільної праці та за спільні кошти. Таке майно є спільною сумісною власністю сторін, частки яких є рівними по . Оскільки автомобіль є неподільною річчю, із позивача на користь відповідача підлягає стягненню вартість 1/2 частини транспортного засобу в сумі 40048,15 грн. згідно висновку експерта №61 від 22.03.2021.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26.07.2022 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 10000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання квартири спільною сумісною власністю сторін. Рішення щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ залишити без змін.

Із підстав, раніше викладених у зустрічній позовній заяві, заперечує факт спільного з ОСОБА_2 проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2011 року. Зазначає, що дійсно був знайомий із нею в цей час, але характер зустрічей був періодичний, вони проживали окремо та не вели спільного господарства. Доводить, що не мав наміру створювати з нею сім`ю та був зацікавлений у відносинах з іншою дівчиною.

Наприкінці 2011 року він довідався від позивачки про її вагітність. Проте навіть тоді створювати із нею сім`ю наміру не мав.

На той час він проживав у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , набутої ним 16.06.2011. Тоді як позивачка проживала зі своїм старшим сином у приватному будинку по АДРЕСА_4 , де не було належних умов для забезпечення потреб новонародженої дитини. У зв`язку із тим, що на момент народження дочки постало питання реєстрації її місця проживання, а у позивачки власного житла не було, він, відповідач, зареєстрував дитину у своїй квартирі, де вона фактично і проживала разом з позивачкою. Однак і на той час відносин, притаманних сім`ї, між сторонами не існувало. Відповідач фактично проживав у своїх батьків, лише інколи ночував у своїй квартирі, проводив багато часу з донькою, але мав близькі відносини з іншою жінкою ОСОБА_5 .

Повідомляє, що 21.06.2013 він продав свою квартиру за 79 661,00 грн., а 19.07.2013 - придбав спірну квартиру за 96 060,00 грн. На момент придбання нерухомості він мав власні заощадження грошових коштів у сумі 2500,00 дол. США, які зберігалися у його матері ОСОБА_6 .

У спірній квартирі фактично проживали позивачка з дочкою, а він, відповідач, проживав у батьків, які тиснули на нього, наполягаючи на створенні сім`ї з позивачкою. Проте лише наприкінці 2013 року він перевіз речі до квартири, у якій 28.01.2014 зареєстрував позивачку з дочкою, і саме з цього часу визнає факт спільного з позивачкою проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яке було припинено на початку грудня 2018 року.

Вважає безпідставним не врахування показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , які підтвердили казані обставини. Натомість, суд надав перевагу показанням свідків зі сторони позивача та залишивши поза увагою, що спірна квартира придбана за його особисті кошти та до початку спільного проживання з позивачкою однією сім`єю.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.02.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.06.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 13.02.2023.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції відповідач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, наполягаючи на її задоволенні. Представник позивача проси залишити без змін оскаржуване судове рішення, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи,перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ./а.с.12 т.1/

Із 09.05.2012 по 04.06.2013 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи відповідно архівних даних №224 від 13.08.2019./а.с.19 т.1/

05.06.2013 ОСОБА_9 отримала в борг у ОСОБА_4 на придбання квартири 5000,00 дол. США, про що склала розписку./а.с.18,169 т.1/

21.06.2013 ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_5 ; продаж вчинено за 79661,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом Д.О., №1437./а.с.69 т.1/

19.07.2013 ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_6 вартістю 96060,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Т.А., №1475./а.с.15-17 т.1/

19.07.2013 покупцем ОСОБА_10 складено розписку в тім, що вона продала квартиру за вказаною адресою 19.07.2013 ОСОБА_1 . Отримала суму в розмірі 28500,00 дол. США, з відміткою «упродовж трьох років прав на квартиру не пред`являти»./а.с.124 т.1/

Із 28.01.2014 ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №21382 від 09.07.2019 та №21629 від 10.07.2019./а.с.20,21,122 т.1/

За період І-ІV квартал 2018 року ОСОБА_2 отримувала дохід у вигляді заробітної плати та державної та соціальної матеріальної допомоги на загальну суму 34794,98 грн./а.с.24 т.1/

28.07.2018 за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки ЗАЗ Sens, 2012 р.в., об`єм двигуна 1299 см.куб., д.н.з. НОМЕР_1 . 15.02.2020 транспортний засіб перереєстровано на нового власника./а.с.160, 163-164 т.1/

Згідно висновку про вартість майна, складеного 29.07.2019 ФО-П ОСОБА_12 , оціночна вартість об`єкта оцінки: квартира АДРЕСА_1 , 250000,00 грн. без ПДВ; використані методичні підходи: порівняльний./а.с.42 т.1/

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №171, складеного 09.12.2020 судовим експертом Сумцовим С.С., дійсна ринкова вартість автомобіля ЗАЗ Sens, 2012 р.в., станом на момент проведення експертизи складає 106150,00 грн.; автомобіль на огляд не надавався; визначення вартості проводилось на підставі даних матеріалів справи №524/6614/19./а.с.198-205 т.1/

Згідно висновку експерта №61 автотоварознавчого дослідження, складеного 22.03.2021 за заявою ОСОБА_13 , експертом ОСОБА_14 ,ринкова вартість автомобіля ЗАЗ Sens, 2012 р.в., на сьогоднішній день складає 80096,30 грн.; огляд автомобіля проводився 18.03.2021 за адресою: АДРЕСА_8 в присутності ОСОБА_2 /а.с.7-9 т.2/

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 01.10.2021 (справа №524/1311/21) стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики від 17.01.2011 у сумі 756000,00 грн./а.с.80 т.2/

До справи приєднано копії фотознімків, на яких зображені сторони, та в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_2 (позивач), ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

При постановленні рішення районний суд виходив із того, що сторонами не заперечувався факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 28.01.2014 по листопад 2018 року. Отже, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, за відсутності сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, суд визнав вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

За таких обставин, підлягає доказуванню проживання сторін в період з лютого 2011 року до 28.01.2014 та у грудні 2018 року.

На обґрунтування своїх позицій сторони посилались на показання свідків.

Так,судом враховано,що допитані за клопотанням відповідача свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вказали, що у період з лютого 2011 року до 28.01.2014 між сторонами були відсутні відносини, які притаманні подружжю. Аналогічні показання надав ОСОБА_7 у своїх письмових поясненнях. У свою чергу, вказані показання суперечать показанням свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Суд також відзначив, що свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_17 підтвердили факт проживання сторін, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу із 2011 року.

Такі показання свідків, у сукупності із наданими позивачем фотознімками та письмовими докази, підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2011 року до листопада 2018 року включно. Належних та достатніх доказів, які б підтверджували проживання сторін однією сім`єю у грудні 2018 року суду надано не було.

За відсутності доказів, які б спростовували належність спірної квартири та транспортного засобу до спільної сумісної власності, враховуючи положення статей 60,74 СК України та те, що вказане майно було набуто за час спільного проживання сторін, а також рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд визнав обґрунтованими вимоги позивача в частині необхідності визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири, а також вимоги відповідача про стягнення на його користь вартості 1/2 частини транспортного засобу ЗАЗ Sens, 2012 р.в. При визначенні розміру ринкової вартості автомобіля, районним судом враховано висновок експерта №61 від 22.03.2021, оскільки під час вказаного дослідження експертом було проведено огляд транспортного засобу.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх правильність не спростовують, оскільки не ґрунтуються на доказах та зводяться до довільного тлумачення норм права на власну користь.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції регламентовані статтею 367 ЦПК України, за правилами частини першої цієї норми, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У цій справі відповідачем оскаржується рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із лютого 2011 року до 27.01.2014 та в частині визнання квартири спільною сумісною власністю та її поділу.

Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в оспорюваний період, колегія суддів враховує таке.

За змістом статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 №5-рп/99установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (частина перша статті 36 СК України).

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене відповідає сталій позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованій у справі №554/8023/15-цвід03.07.2019, а також постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №244/4801/13-ц, від 28.11.2018 у справі №127/11013/17, від 16.01.2019 у справі №343/1821/16-ц, від27.02.2019 у справі №522/25049/16-ц, від 27.03.2019 у справі №354/693/17-ц, від 17.04.2019 у справі №490/6060/15-ц, від15.08.2019 у справі №588/350/15, від 23.09.2019 у справі №279/2014/15-ц, від 10.10.2019 у справі №748/897/18, від11.12.2019 у справі №712/14547/16-ц, від 12.12.2019 у справі №490/4949/17, від 18.12.2019 у справі №761/3325/17-ц, від 24.01.2020 у справі №490/10757/16-ц, від 09.11.2020 у справі №757/8786/15-ц та від 03.11.2022 у справі№361/4744/19.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловіку добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, із яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.11.2020 у справі №524/10054/16.

Вирішуючи заявлену в межах цієї справи позовну вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період із лютого 2011 року до 27.01.2014, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами дійсно існували відносини, притаманні сім`ї, зокрема: спільне проживання, наявність спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, зокрема,по відношенню до дочки сторін.Встановлений факт підтверджується сукупністю доказів, зокрема, фактом реєстрації/проживання жінки та чоловіка за однією адресою, свідоцтвом про народження дитини, в якому чоловік у добровільному порядку записаний як батько, показаннями свідків та спільними фотографіями сторін.

Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Зміст показань свідка ОСОБА_6 , матері відповідача, дають підстави ставити під сумнів об`єктивність цих показань, як і показань свідка ОСОБА_5 , перед якою у відповідача існує невиконане грошове зобов`язання на суму 756000,00 грн.

При цьому пояснення самого відповідача щодо існування у цей період у нього близьких відносин із іншими жінками не спростовують заявлений до встановлення факт, оскільки у справі відсутні докази на підтвердження державної реєстрації таких відносин або судове рішення про встановлення такого факту, як передумову застосування правил статті 74 СК України. Отже моральна поведінка відповідача характеризує його особу, проте не спростовує встановлений у цій справі юридичний факт.

Щодо позовних вимог про визнання майна (квартири) спільною сумісною власністю та його поділ, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення статті 60 СК України закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №204/5407/17.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України по справі №6-2641цс15 від 16.12.2015, №6-612цс15 від 01.07.2015, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №214/6174/15ц.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

У межах доводів апеляційної скарги відповідачем заперечується належність квартири до об`єктів спільної сумісної власності сторін, як набутої за його особисті кошти. При цьому у межах зустрічного позову ним не заявляється позовна вимога про визнання квартири його особистою власністю, а також не надано доказів, що його особисті кошти були витрачені на її придбання.

Натомість матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що спірна квартира набута в період спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні грошові кошти. Належних доказів, що реальна вартість проданої відповідачем квартири становила 28500,00 дол. США ним не надано, а розписка покупця та його пояснення не є належними та допустимими, оскільки не спростовують зміст дійсного договору купівлі-продажу, який містить відомості про ціну предмета продажу.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу із лютого 2011 року до 27.01.2014, визнання квартири спільною сумісною власністю та її поділу - необхідно залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін. В іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст.ст.367,368,374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.07.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак