Справа № 932/703/21
№ 4-с/183/24/23

У Х В А Л А
05 липня 2023 року Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сорока О.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса), -

03 липня 2023 року канцелярією Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області зареєстровано скаргу боржника ОСОБА_1 , у якій він просить:
Свої вимоги щодо неправомірності нарахованої заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем, заявник обґрунтовує тим, що його неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 20.07.2021 року по 03.06.2022 року проживав разом з ним в АДРЕСА_1 , задля чого просить витребувати у відповідного ЖБК довідку щодо місця проживання дитини.
Вивчивши подані матеріали, вважаю за необхідне відмовити боржнику у відкриття провадження за поданою скаргою, виходячи з наступного
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
У відповідності до ст. 447 ЦК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, на яку скаржник посилається, як на підставу поданої скарги, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Враховуючи положення коментованої норми процесуального закону, суб`єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби або приватний виконавець, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 5 «Про виконавче провадження».
Таким чином, учасники виконавчого провадження, в порядку ЦПК України, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності спеціального суб`єкту - державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого згідно із вимогами ЦПК.
Відповідно до ст. 195 Сімейного Кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)
Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» звертає увагу судів на те, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.
В площині розгляду поданої скарги боржника перебуває його вимога, яка фактично зводиться до спору між стягувачем та боржником, який наполягає на тому, що в період з 20.07.2021 року по 03.06.2022 року його син проживав з ним, а тому за цей період він повинен бути звільнений від сплати аліментів на утримання дитини.
Крім того, варто звернути увагу, що Верховний Суд у своїй постанові від 23.01.2018 року у справі № 2-1071/05, провадження № 61-1512св17 акцентував увагу, що незгода з нарахуванням заборгованості в конкретній грошовій сумі, тобто оспорювання цієї суми заборгованості, є підставою для звернення особи із позовом в порядку позовного провадження.
Аналізуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по скарзі, оскільки вона не підлягає розгляду в у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
При цьому вважаю за необхідне роз`яснити заявникові його право на звернення до суду з вимогами, в порядку позовного провадження, в залежності від обраного способу захисту порушеного права.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за його скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса).
Роз`яснити заявникові його право на звернення до відповідного суду з позовом в порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту складення цієї ухвали.

Суддя Сорока О.В.