КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/28561/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9611/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року, постановлену під головуванням судді Мальцева Д.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3 % річних, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Київський страховий дім», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 2-8).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Київський страховий дім», третя особа - ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 71-73).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, 01 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 78-111).

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, висновки суду про повернення заяви про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог та закриття провадження у справі є безпідставними. Вказувала, що у заяві про збільшення розміру позовних вимог до ПрАТ «Київський страховий дім» було зменшено вимогу до відповідача в частині стягнення суми страхового відшкодування та збільшення вимоги про стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат за рахунок збільшення періоду їх нарахування. Також позивачем було подано заяву про зміну підстав позову, а саме пред`явлено вимогу до ОСОБА_2 в частині відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП у розмірі 1 000,00 грн. Незмінними залишились правові підстави та обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги щодо завдання збитків. Заява була також обґрунтована тим, що одночасний розгляд вимог як до ПрАТ «Київський страховий дім», так і до ОСОБА_2 є доцільним, оскільки позовні вимоги до вказаних осіб пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, у зв`язку з чим наявні підстави для об`єднання таких вимог в одній позовній заяві. Отже, ухвала в частині повернення без розгляду заяви про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог прийнята з порушенням приписів ст. 49, 188 ЦПК України.

Посилалась на те, що закривши провадження у справі суд зазначив, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки у відповідача запроваджено процедуру банкрутства, відповідач не ліквідований, тому позивач має право звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства. Вказувала, що ПрАТ «Київський страховий дім» з 10 серпня 2018 року перебуває у стані припинення у зв`язку з прийняттям рішення засновників юридичної особи або уповноваженого ним органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Більше того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року у справі « 910/14602/19 відмовлено у прийнятті заяви ПрАТ «Київський страховий дім» про відкриття провадження у справі про банкрутство, а ухвалою Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2020 року у справі № 910/3845/20 заяву ПрАТ «Київський страховий дім» про відкриття провадження у справі про банкрутство та додані до неї документи повернуто без розгляду. Відтак відповідач не перебуває у стані банкрутства, а тому у зміст оскаржуваної ухвали покладено недостовірні відомості, в той час як дана справа підлягає розгляду саме у порядку цивільного судочинства.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 травня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді Коцюрба О.П., судді, які входять до складу колегії: Білич І.М., Слюсар Т.А. (а.с. 113).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2023 року поновлено ОСОБА_1 , в інтересах якого діє - адвокат Олексієнко Л.В., строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє - адвокат Олексієнко Л.В. на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року (а.с. 117-118).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 1223/06.1-01/23 від 08 червня 2023 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють продовження суддею-доповідачем Коцюрбою О.П. розгляд судової справи № 761/28561/21 (22-ц/824/9611/2023) призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (а.с. 121).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 червня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. (а.с. 122).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 червня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 125).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко Л.В. підтримала скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адрес місця перебування (знаходження) від вказаної особи до суду не надходили (а.с. 126-130).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб, зокрема, визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ЦК України).

У ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтею 1 та ч. 1 ст. 2 ГПК України визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, установлено порядок здійснення судочинства у господарських судах, а також регламентовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України.

Так, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Підстави закриття провадження у справі визначено у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки у відповідача ПрАТ «Київський страховий дім»запроваджено процедуру банкрутства, відповідач не ліквідований як юридична особа, тому позивач має право звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду врахувавши наступне.

Встановлено, що відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» позбавлений членства в МТСБУ з 05 липня 2018 року (а.с. 56).

З 10 серпня 2018 року ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває в стані припинення на підставі рішення загальних зборів акціонерів про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку (протокол загальних зборів акціонерів № 37 від 10 серпня 2018 року (вказана інформація міститься у відкритих джерелах).

Також встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року у справі № 910/14602/19 відмовлено у прийнятті заяви ПрАТ «Київський страховий дім» про відкриття провадження у справі про банкрутство (а.с. 89).

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2020 року у справі № 910/3845/20 заяву ПрАТ «Київський страховий дім» про відкриття провадження у справі про банкрутство та додані до неї документи повернуто без розгляду (а.с. 88).

Отже, у матеріалах справи відсутні докази, що ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває в процедурі ліквідації банкрута чи визнаний банкрутом.

Враховуючи вказане, оскільки стосовно ПрАТ «Київський страховий дім» не відкрито провадження у справі про банкрутство, колегія суддів визнала помилковим висновок районного суду про закриття провадження у цивільній справі з посиланням, що вказана справа про стягнення фізичною особою страхового відшкодування, 3 % річних, інфляційних втрат та пені підлягає розгляду господарським згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про те, що справа не підлягає розгляд у порядку цивільного судочинства.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що за положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.

Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.

Щодо доводів апелянта в частині незаконності оскаржуваної ухвали про повернення заяви зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Київський страховий дім», третя особа: ОСОБА_2 та просив стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» суму страхового відшкодування у розмірі 42 907,46 грн., пеню у розмірі 24 449,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 947,28 грн. та 3 % річних у розмірі 3 293,88 грн. (а.с. 2-8).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 49-50).

10 вересня 2021 року позивач направив до суду заяву про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог, в якій з урахування нової редакції позовних вимог просив: стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» суму страхового відшкодування у розмірі 41 907,46 грн., пеню у розмірі 24 518,38 грн., 3 % річних у розмірі 3 344,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 834,06 грн.; залучити до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 та стягнути з нього 1 000,00 грн. франшизи (а.с. 52-55).

У мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не прийняв до уваги та повернув позивачу заяву про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог з тих підстав, що позивач не збільшив позовні вимоги до відповідача, а навпаки фактично подав новий позов, визначивши нове коло учасників справи, зокрема залучив до участі у справі третю особу як співвідповідача ОСОБА_2 , а також визначив нові підстави для звернення з позовними вимогами додатково до викладених у позовній заяві.

Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, від 09.07.2020 у справі № 922/404/19.

Згідно з ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Також частиною 1 ст. 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Тобто позивачем подано заяву про зміну підстав позову, збільшення розміру позовних вимог та залучення співвідповідача до участі у справі в межах визначеного ч. 3 ст. 49, 1 ст. 51, ч. 3 ст. 279 ЦПК України процесуального строку.

Проаналізувавши зміст заяви про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог апеляційний суд дійшов висновку, що така заява не є поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог.

Встановлено, що звертаючись з позовом до ПрАТ «Київський страховий дім» позивач визначив суму страхового відшкодування до стягнення у розмірі 42 907,46 грн. з урахуванням франшизи 1 000,00 грн., яка підлягає сплаті винуватцем ДТП, а тому позивач подав заяву про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог, в якій просив залучити співвідповідачем ОСОБА_2 та стягнути з нього 1 000,00 грн. франшизи, а з ПрАТ «Київський страховий дім» меншу суму 41 907,46 грн. без урахування франшизи. Крім того, позивач у заяві змінив період розрахунку пені, 3 %; річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим було збільшено їх розмір.

Отже, в одній позовній заяві було об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставами виникнення та поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги, а тому помилковим є висновок суду першої інстанції про повернення позивачу такої заяви.

Тобто, висновки суду першої інстанції про повернення заяви про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог, закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, є передчасними, оскільки закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував наведені вище обставини, не перевірив та не встановив чи перебуває відповідач у процедурі визнання його банкрутом.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Врахувавши вищезазначені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала районного суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3 % річних - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 липня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова