Справа № 127/9698/23
Провадження № 2/127/1171/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», до Першого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та скасування арешту з грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності та скасування арешту з грошових коштів, мотивуючи тим, що після смерті її баби та отримання спадщини та на виконання її волі, матір`ю позивача ОСОБА_4 було відкрито депозитний рахунок за договором № SAMDN 0340 (вклад «копілка дітям») у ПАТ «ПриватБанк», до повноліття, з метою накопичення коштів для оплати її навчання. За умовами договору, сумою вкладу і нарахованими процентами розпоряджається ОСОБА_1 . Одержувач вступає у володіння вкладом на наступний день після досягнення 18-річного віку і може розпоряджатись вкладом при пред`явлені паспорта і договору.

04.11.2022 року позивачу виповнилось 18 років. В зв`язку з цим, остання разом з матір`ю звернулися в банк з метою переоформлення договору та перенесення коштів з цього рахунку на її, проте з`ясувалось, що рахунок заблокований виконавчою службою. 13.03.2023 року ними отримано відповідь банку, що до зняття арешту банк не може здійснювати будь-які дії з коштами на зазначеному рахунку.

З пояснень ОСОБА_4 позивач дізналась, що має місце виконавче провадження відкрите на виконання рішення суду від 05.12.2016 року №127/15699/16-ц, за яким вона має сплатити певну суму двом стягувачам та відповідно до постанови ВДВС у виконавчому провадженні №53469289. Проте, в порушення законодавства, виконавчою службою самовільно була змінена резолютивна частина виконавчого листа, оскільки у ДВС не змогли визначитись з сумами заборгованості по кожному зі стягувачів та призначила виплату всієї суми тільки за одним виконавчим листом. Другим стягувачем виконавчий лист не подавався. Така невизначеність породила низку інших порушень з боку ДВС, включаючи арешт всього майна та рахунків, на що виконавча служба, безперечно, має право, але тільки в межах заборгованості, з якою вона так і не визначилась.

На думку ОСОБА_1 кошти на депозитному рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» є її власністю, тоді як вона боржником не являється і перед стягувачем жодних зобов`язань не має. Оскільки розпоряджатися вказаними коштами на свій розсуд позивач не має можливості, тому вона звернулася до суду з цим позовом з метою захитсу своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 25.04.2023 року задоволено заяву позивача та залучено до участі у справі в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні відповідача - ОСОБА_2 ; на стороні позивача - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , оскільки рішення суду у вказаній цивільній справі може вплинути на їх права та обов`язки.

Ухвалою суду від 04.07.2023 року було задоволено клопотання позивача та залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до участі у справі.

В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Також зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, проте надала суду заяву, в якій просила розглянути позовні вимоги ОСОБА_1 за її відсутності. Також зазначила, що не заперечує проти позовних вимог.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Першого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та її матір`ю є ОСОБА_4 (а.с. 25). Отже, ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виповнилось 18 років.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору №SAMDN0340 від 04.04.2011 року (Вклад «Копилка детям»), укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 , остання внесла на рахунок банку вклад розміром 10000,00 грн. на строк 12 місяців по 04.04.2012 року включно. Процентна ставка по вкладу становить 13,75% річних (а.с. 8, 21).

За умовами договору сумою вкладу та нарахованими процентами по цьому вкладу розпоряджається ОСОБА_1 (п. 2 договору).

За змістом п. 3 договору, ОСОБА_1 вступає у володіння вкладом на наступний день після досягнення 18-річного віку і може розпоряджатися вкладом при пред`явленні паспорта і договору. До цього моменту вкладом розпоряджається ОСОБА_4 .

В разі, якщо по закінченню строку вкладу, ОСОБА_4 не заявила банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично рахується продовженим ще на один рік. Термін вкладу продовжується неодноразово без явки ОСОБА_4 в банк (п. 7 договору).

Отже, зі змісту договору вбачається, що грошові кошти на рахунок у банку, розпорядником якими по досягненню 18 років є ОСОБА_1 , вносились ОСОБА_4 , тобто матір`ю позивача.

З матеріалів наданих позивачем вбачається, що станом на 2023 рік сума вкладу становить 56633,75 грн. (а.с. 27).

Згідно з постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шербатюка А.І. від 24.02.2017 року було відкрито виконавче провадження №53469289 з примусового виконання виконавчого листа №127/15699/16-ц, виданого 21.02.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 збитків в розмірі 213690,00 грн. та 2136,91 грн. судового збору (а.с. 10).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пращука В.В. від 01.11.2019 року, винесеної у виконавчому проваджені №53469289, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржникуОСОБА_4 (а.с. 12).

Проаналізувавши вказані вище матеріали справи, судом встановлено, що на час накладення арешту ОСОБА_4 була лише розпорядником коштів, а після досягнення позивачем повноліття, остання стала їх власником.

З відповіді Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 13.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 зверталась до вказаного банку з приводу зняття арешту з вкладу «Скарбничка дітям» і їй було рекомендовано з цього питання звернутися до виконавця або до суду (а.с. 4).

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Позивач, звертаючись до суду, вказує на порушення її права як власника.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право.

Згідно ч 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За правилами п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття арешту з майна є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У пунктах 1, 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 3.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вимоги вказаного законодавства позивачем було залучено в якості співвідповідачів боржника та стягувача, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на їх права та законні інтереси.

З огляду на викладене, права позивача є порушені, особа в інший спосіб, крім як звернення до суду з позовом про визнання права власності та скасування арешту, не має змоги захистити своє порушене право та зважаючи, що арешт був накладений на депозитний рахунок позивача, тому порушене право підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності та скасування арешту.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позовуОСОБА_1 про визнання права власності та скасування арешту з грошових коштів.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 858,88 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача.

Щодо вимоги про відшкодування витрат на юридичну допомогу в розмірі 3000,00 грн., то вона не підлягає задоволенню за недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 20, 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», до Першого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та скасування арешту з грошових коштів.

Усунути перешкоди у розпорядженні власністю на рухоме майно- депозитний вклад та нараховані по ньому відсотки, які зберігаються на депозитному рахунку за договором №SAMDN НОМЕР_2 у АТ КБ «ПриватБанк» шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на дані кошти та скасувати арешт, накладений на вказане майно постановою державного виконавця у ВП №53469289.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Перший відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 15-А, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складений 19.07.2023 року.

Суддя: