Справа №173/667/23
Провадження №2/173/342/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого: - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Салтиковій С.І.

за участю: представника позивача - Гези С.І.

Розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2023 року до суду звернувся позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до відповідачів, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

27.03.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2023 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 24.05.2023 року

24.05.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 05.07.2023 року в зв`язку з неявкою відповідачів.

05.07.2023 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 05.07.2023 року.

Відповідачами відзив на позовну заяву не наданий.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

05.07.2023 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за укладеним кредитним договором № DZV0GK05300028 від 23 червня 2006 року у розмірі 676 219.67 грн., яка виникла станом на 24.02.2023 року і складається з наступного:

- 62 049.21 грн., заборгованість за кредитом.

- 85 909.53 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 21 838.08 грн.. заборгованість за комісією за користування кредитом

- 506 422.85 грн.. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

А також просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: між позивачем та відповідачем, ОСОБА_1 , 23.06.2006 року був укладений кредитний договір № DZV0GK05300028.

Згідно укладеного договору АТ КБ"ПРИВАТБАНК» зобов`язувався надати відповідачеві кредит в розмірі 75 639.44 грн., терміном до 22.06.2021 року, а відповідач ОСОБА_1 , зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно умов укладеного договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач, ОСОБА_1 , сплачує банку відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом .

В зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, ОСОБА_1 , станом на 24.02.2023 року має заборгованість у розмірі 676 219.67 грн., складається з наступного:

- 62 049.21 грн., заборгованість за кредитом.

- 85 909.53 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 21 838.08 грн., заборгованість за комісією за користування кредитом

- 506 422.85 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за Договором № DZV0GK05300028 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачами був укладений договір поруки.

Договором поруки, укладеним з поручителем, ОСОБА_2 , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідача, ОСОБА_1 , боржник і поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Вказану вище суму заборгованості відповідачі не сплачують в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Давши пояснення фактично викладені в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзив на позовну заяву не надали.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що між позивачем, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, ОСОБА_1 , 23.06.2006 року був укладений кредитний договір № DZV0GK05300028.

Згідно укладеного договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК» зобов`язувався надати відповідачеві кредит в розмірі 75 639.45 грн., терміном до 22.06.2021 року, а відповідач ОСОБА_1 , зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, що підтверджується копією кредитного договору.

З наведеного вище судом встановлено, що сторони погодили шляхом укладення договору порядок надання та погашення заборгованості за кредитом. Та погодили розмір відсотків, які сплачуються відповідачем за користування кредитними коштами, а також відповідальність за неналежне виконання умов кредитного договору. Договір підписаний сторонами та містить письмову згоду, відповідача, ОСОБА_1 , на його укладення та про передачу майна в Іпотеку . Таким чином відповідачем прийняті всі умови, визначені в укладеному кредитному договорі.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Частино 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним з відповідачем, ОСОБА_1 , кредитним договором, та перерахував відповідачеві кредитні кошти у спосіб, зазначений у кредитному договорі, а саме на відкритий на ім`я відповідача, ОСОБА_1 , рахунок , що підтверджується копією кредитного договору та розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно умов укладеного кредитного договору , сторонами погоджено суму кредиту, розмір відсотків за користування кредитом, порядок здійснення платежів, строки погашення заборгованості. А також передбачено, що у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач, ОСОБА_1 , сплачує банку відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (п.3.2. 3.10 Договору) .

Уклавши із акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» кредитний договір відповідач, ОСОБА_1 , порушив договірні зобов`язання, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 24.02.2023 року складає 676 219.67 грн., складається з наступного:

- 62 049.21 грн., заборгованість за кредитом.

- 85 909.53 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 21 838.08 грн.. заборгованість за комісією за користування кредитом

- 506 422.85 грн.., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доказів повернення кредиту відповідачем, ОСОБА_1 , на час розгляду справи судом сторонами не надано. За даних обставин суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту, процентам і комісії, які були визначені в кредитному договорі.

Щодо стягнення пені суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4.1 укладеного між тронами кредитного договору, сторони погодили, що при порушення позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.2.2.2,2.2.3 укладеного Договору, Банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі 0.15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 549 ЦК України - Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч . 3 ст. 551 ЦК України - Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих Перехідних положень ЦК України - У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вбачається із заявлених позовних вимог розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Крім того позивачем не наданий розрахунок заборгованості пені, тому немає можливості встановити, чи увійшов до даного розрахунку період з 24.02.2022 року, чи ні . В свою чергу кредит надавався позичальнику в строк до 22.06.2021 року. Таким чином з даної дати нарахування неустойки припиняється і у стягувача виникає право на стягнення з боржника 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦПК України.

Проте, враховуючи, що божник почав порушувати умови кредитного договору з 2007 року, виходячи на прострочку та в подальшому частково вносячи суми на погашення заборгованості, суд приходить до висновку, про можливість зменшення суми нарахованої пені з 506 422.85 грн.., до 10 000.00 грн.

Та вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором № DZV0GK05300028 від 23 червня 2006 року, яка виникла станом на 24.02.2023 року в сумі 179 796 (сто сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто шість) грн. 82 коп., яка складається з наступного :

- 62 049.21 грн., заборгованість за кредитом.

- 85 909.53 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 21 838.08 грн.. заборгованість за комісією за користування кредитом.

- 10 000.00 грн. заборгованість за пенею

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Відповідно до договору поруки від 23.06.2023 року судом встановлено, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 , був укладений договір поруки. Відповідно до п. 1 якого ОСОБА_2 , взяла на себе обов`язок поруки перед кредитором за належне виконання позичальником, ОСОБА_1 , зобов`язань за укладеним кредитним договором № DZV0GK05300028 від 23 червня 2006 року щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії та пені.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник,включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1.2 ст.554 ЦК України)

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною четвертою ст. 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії договору поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимогу до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.

З аналізу даної правової норми вбачається, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій ст. 559 ЦК України), не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення) позову, кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки у обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «Пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної вимоги, а не будь-якої іншої письмової вимоги про погашення заборгованості до боржника, однак і в такому випадку кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої ст. 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, або з дня встановленого договором дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання, у разі якщо кредит повинен погашатись одноразовими платежами.

Таким чином закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку, за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся із позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, від 14.09.2016 року у справі № 6-1451 цс16.

За змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором або законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Таким чином на поруку поширюються положення статей 251, 252 ЦПК України

Згідно п. 12 укладеного договору поруки сторонами погоджено, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто до 22.06.2026 року

Позивачем пред`явлений позов 14.03.2023 року. Таким чином вимоги до поручителя пред`явленні в межах дії строку договору поруки.

Договір поруки поручителем не оскаржувався та не визнавався недійсним.

Відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню і в частині стягнення в солідарному порядку з відповідача ОСОБА_2 , заборгованості за кредитним договором № DZV0GK05300028 від 23 червня 2006 року, яка виникла станом на 24.02.2023 року в сумі 179 796 (сто сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто шість) грн. 82 коп., яка складається з наступного :

- 62 049.21 грн., заборгованість за кредитом.

- 85 909.53 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 21 838.08 грн.. заборгованість за комісією за користування кредитом.

- 10 000.00 грн. заборгованість за пенею

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи, що судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 1 348 грн. 48 коп.. з кожного, на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково .

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № DZV0GK05300028 від 23 червня 2006 року в сумі 179 796 (сто сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто шість) грн. 82 коп., яка складається з наступного :

- 62 049.21 грн., заборгованість за кредитом.

- 85 909.53 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 21 838.08 грн.. заборгованість за комісією за користування кредитом.

- 10 000.00 грн. заборгованість за пенею

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код , МФО 305299) по 1 348 грн. 48 коп.. з кожного, на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо така апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому судове рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повний текст рішення складений 15.07.2023 року.

Суддя Петрюк Т.М

Направлене до ЄДРСР: 17.07.2023 року

Дата набрання законної сили: 15.08.2023 року