Номер провадження: 22-ц/813/5061/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2022 року,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в обґрунтування якого зазначило, що ОСОБА_1 є споживачем філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 .

Водоканал надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 .

Нарахування відповідачу за надані послуги здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 23.10.2018р. № 1251, від 04.02.2020 року № 283, від 16.12.2020 року № 2499, від 22.12.2021 року № 2841, а відповідач в свою чергу користувався такими послугами.

ОСОБА_1 плату за надані позивачем послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 6644,39 грн за період з 01.04.2019 року по 31.03.2022 рік, що підтверджується обґрунтованим розрахунком суми боргу.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» борг у розмірі 6644,39 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 22 грудня 2022 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 6644,39 грн. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем вимог та обґрунтованого розрахунку, посилання відповідача на відсутність лічильника, що спричинило нарахування заборгованості на кількість зареєстрованих осіб, в той час як в квартирі проживає вона одна суд першої інстанції вважав необґрунтованим, оскільки доказів звернення з заявою про перерахунок її заборгованості з наданням всіх документів про кількість осіб, які проживають у квартирі відповідачем не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що індивідуальний договір з позивачем набув чинності у березні 2021 року. Вважає нарахуванні абонентської плати до набрання чинності вказаним договором необґрунтованою, а після набрання ним чинності позивачем необґрунтовано розмір встановлення абонентської плати. Зазначила, що законодавством не встановлено обов`язок інформування постачальника послуг про зміну кількості фактично проживаючих в житловому приміщенні осіб та строк звернення з заявою про перерахунок заборгованості.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.05.2023 року позивачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги направлена позивачу на електронну пошту, зазначену в заявах по суті страви та отримана 01.06.2023 року, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_2 укладено договір яким передбачена плата за абонентське обслуговування. З 05.02.2020 року встановлені тарифи з оплати за абонентське обслуговування. Посилання в апеляційній скарзі на направленні до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заяви про перерахунок заборгованості вважає необґрунтованим, оскільки воно здійснено після ухвалення оскаржуваного рішення.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження скаржник отримав 08.06.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегією суддів відмовлено в прийнятті та дослідженні нових доказів, які надано ОСОБА_1 разом з відповіддю на відзив, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Звертаючись до суду з заявою про долученння нових доказів скаржником не викладені обставини та не надано доказів неможливості подання як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду разом з апеляційною скаргою вказаних доказів. Посилання на перебування на тривалому лікарняному, не підтверджується доказами.

При цьому, надані до апеляційного суду скаржником документи складені після ухвалення судом першої інстнції оскаржуваного рішення, яким суд першої інстанції оцінки не надавав.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що докази, які відповідачем додано до відповіді на відзив не підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 6644,39 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 * 100 = 268400 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Інформація про призначення цієї справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем вимог та обґрунтованого розрахунку, посилання відповідача на відсутністю у лічильника, що спричинило нарахування заборгованості на кількість зареєстрованих осіб, в той час як в квартирі проживає тільки відповідач суд першої інстанції вважав необґрунтованим, оскільки доказів звернення з заявою про перерахунок її заборгованості з наданням всіх документів про кількість осіб, які проживають у квартирі відповідачем не надано.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надаються філією «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 .

18.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» та ОСОБА_1 укладено договір № 271685/20210211/К2 (далі - договір) з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем), відповідно до п. 1 якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов`язується сплатити надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку в строки та на умовах, що передбачені договором.

Згідно обґрунтованого розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , споживачем за яким є ОСОБА_1 , у період з 01.04.2019 року по 31.03.2022 року заборгованість становить 6644,39 грн.

З наданого позивачем розрахунку вбачається що у вказаний період відповідачу нараховувалась оплата за такі послуги: вода питна, стоки, стоки г.в., та починаючи з лютого 2019 року абонентська плата.

Отже, предметом позову є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та абонентське обслуговування за період з 01.04.2019 року по 31.03.2022 року у розмірі 6644,39 грн.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 13 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У відповідності до ч. 1 ст 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Пунктом 6 договору від 18.02.2021 року встановлено розміри плати за вказані послуги. Плата за послуги складається з: 1) плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів та послуги та обсягу спожитих послуг, визначеного відповідно до законодавства, 2) плати за абонентське обслуговування, граничний розмір, якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 8 п. 35 договору споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими згідно діючого законодавства у строки, встановлені договором.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 уклала договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» то взяла на себе договірні зобов`язання, зокрема здійснювати оплату вартості отриманих послуг.

Крім того, відповідач у період з 01.04.2019 року по 31.03.2022 року, тобто як до укладення договору від 18.02.2021 року так і після його укладення, користувалась послугами, які надавав позивач, однак оплату здійснювала періодично та не в повному обсязі, що останньою не заперечується.

До подання позовної заяви, відповідач не зверталась з претензіями до позивача щодо ненадання або надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості послуг, не зверталась зі скаргами на встановлені тарифи та не висувала позивачу претензій щодо отриманих послуг.

Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованості у розмірі 6644,39 грн, згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідачем не спростований.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача щодо безпідставного нарахування плати за абонентське обслуговування у період до березня 2021 року (до укладення договору № 271685/20210211/К2), апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

За змістом ч. 4 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

До повноважень Кабінету Міністрів України, зокрема належать визначення та встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальним договором або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

При цьому, плата за абонентське обслуговування не є складовою тарифу, така нараховуються на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг».

Відповідно до п. 37, 38 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690 розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитих послуг щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг (п. 39 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що положеннями ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Верховним Судом у постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 зроблено висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, апеляційний суд зазначає, що відсутність укладеного договору у період з 01.04.2019 року про 18.02.2021 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані послуги.

Разом з тим, ОСОБА_1 у порушення вимог ст. 81 ЦК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів не виконання позивачем обов`язку щодо надання послуг, зокрема і послуг абонентського обслуговування.

Посилання в апеляційній скарзі на звернення до позивача з заявою про перерахунок заборгованості, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 з відповідною заявою до позивача не зверталась.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки Одеський апеляційний суд ухвалою від 31.05.2023 року звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скрги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2022 року, та колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на державу.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргою ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький