Справа № 510/2171/21
Провадження 2/510/166/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.07.23 року Ренійський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з донькою та приймати участь у її вихованні, не підтримує матеріально.

За таких обставин позивачка вважає, що відповідач свідомо та тривало нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, з урахуванням чого позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Позивачка та її представник адвокат Златі Д.С. до судового засідання не з`явились, представник позивачки направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного вирішення справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належними чином, в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надходив.

Представник третьої особи виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в особі органу опіки та піклування Мантуліна Ю.А., не з`явилась до судового засідання, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідно до ч.4 ст.44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги неодноразове неприбуття у судові засідання належним чином повідомленого відповідача, задля недопущення порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 ; копія паспорту громадянки України ОСОБА_1 , № НОМЕР_2 ; свідоцтво про шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , прізвище дружини після укладення шлюбу - « ОСОБА_4 », серія НОМЕР_3 від 08.07.2017 р.; рішення Ренійського районного суду Одеської області від 27.04.2017 р. про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 ; рішення Ренійського районного суду Одеської області від 15.03.2017 р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відповідно до якого 07.05.2018 р., на підставі заяви позивачки проведено зміну прізвища малолітньої дитини з ІНФОРМАЦІЯ_3 на ОСОБА_4 ; довідка Ренійського районного відділу державної виконавчої служби МЮУ ПМУМЮ (м. Одеса) відповідно до якої станом на 12.03.2021 р. заборгованість ОСОБА_2 по аліментам складає 77227,26 грн.; характеристика учениці 3-Б класу Одеської загальноосвітньої школи № 28 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області ОСОБА_3 , відповідно до якої має навчальні досягнення достатнього рівня, мати цікавиться навчанням дитини і приділяє належну увагу вихованню доньки, батько участі у вихованні, спілкуванні та розвитку дитини не приймає, святкових заходів за участю дитини, не відвідує; протокол опиту ОСОБА_4 за його згодою відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 02.08.2021 р.

Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_9 , батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_10 . Позивачка з відповідачем перебували у шлюбі, однак спільне життя з відповідачем не склалося. За рішенням суду, яке було ухвалене 15.03.20117 року Ренійським районним судом Одеської області у справі № 510/1998/16, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. 27.04.2017 року Ренійським районним судом Одеської області було прийнято рішення у справі № 510/2212/16 про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_11 у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 29.12.2016 р. по 23.01.2023 р., тобто до досягнення повноліття донькою. 08.07.2017 р. позивачка створила нову родину, зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , прізвище дружини після укладення шлюбу - « ОСОБА_4 ». 07.05.2018 р. на підставі заяви позивачки, у відповідності до положень ст. 148 СКУ, було проведено зміну прізвища дитини з ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що внесені відповідні відомості до актового запису. Відповідач не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує доньку, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішньої освіти, не створює умов для отримання нею освіти. Дитина відвідує Одеську загальноосвітню школу № 28 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, відповідно до характеристики, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця, має навчальні досягнення достатнього рівня. Мати цікавиться навчанням дитини і приділяє належну увагу вихованню доньки, батько участі у вихованні, спілкуванні та розвитку дитини не приймає, святкових заходів за участю дитини, не відвідує.

Відповідно до довідки Ренійського районного відділу державної виконавчої служби МЮУ ПМУМЮ (м. Одеса) заборгованість ОСОБА_2 по аліментам, станом на 12.03.2021 р., складає 77227,26 грн.

На сьогоднішній день дитина виховується у повній родині, її вихованням займається позивачка та її чоловік ОСОБА_4 . Про факт того, що відповідач не виконує батьківські зобов`язання свідчить протокол опитування ОСОБА_4 , відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

На підставі ч. ч. 2-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України». Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від вихованням дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) наголошує на тому, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, що передбачено ч. 4 ст. 19 СК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку затвердженого рішенням виконкому Ренійської міської ради від 20.05.2022 № 86 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

В розумінні положень цивільно-процесуального законодавства України, висновок органу опіки та піклування є одним з видів та способів доказування.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку вищевказаному висновку, суд погоджується із доцільністю позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Відповідач життям доньки не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з донькою та приймати участь у її вихованні, не підтримує матеріально.На сьогоднішній день дитина виховується у повній родині, її вихованням займається позивачка та її чоловік ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Якщо національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, а тому його поведінка розцінюється судом як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав мають бути задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 53, 58, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 141, 150, 155, 164, 165 СК України, -

вирішив:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін