Справа №812/384/23
Провадження №22-з/812/49/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів: Самчишиної Н. В., Ямкової О. О.,

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВЕЙШН ГРУП» про забезпечення позову шляхом арешту морського судна, у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВЕЙШН ГРУП» (далі - ТОВ «ІННОВЕЙШН ГРУП»), розташоване в Угорщині, подало до суду заяву про забезпечення позову шляхом арешту морського судна М/V «SKYMOON 1», у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, у якій зазначало наступне.

29 грудня 2022 року заявник подав позов до міжнародного комерційного арбітражу проти компанії «СТАРОФ ШИПІНГ СА», розташованої в Туреччині, яка є власником судна М/V «SKYMOON 1», яке ходить під прапором Республіки Молдова, з метою відшкодування збитків, завданих повною втратою товару, у розмірі 977 786,04 доларів США.

20 березня 2023 року одноособовий арбітр закінчив стадію обміну процесуальними документами між сторонами та перейшов до винесення рішення по суті справи.

Заявник просить суд забезпечити його морську вимогу шляхом накладення арешту на вищевказане судно, яке знаходиться в акваторії ТОВ «СУДНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «ОКЕАН» м.Миколаєва, обмеживши його пересування в акваторії заводу та заборонивши йому вихід з акваторії заводу.

Заявник стверджує, якщо його морську вимогу не буде забезпечено арештом судна, то існує небезпідставний ризик того, що виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу (задоволення морської вимоги) може бути ускладнено чи унеможливлено. Це пояснюється тим, що відповідач є іноземною компанією, а інформація щодо наявності у відповідача якихось інших додаткових активів чи майна відсутня.

Судно, яке є єдиним відомим заявнику активом відповідача, найближчим часом може покинути порт, що є результатом домовленостей сторін Чорноморської зернової ініціативи.

Такі обставини створюють беззаперечну загрозу ефективного задоволення морської вимоги у майбутньому та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Дослідивши матеріали заяви, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ч.1, 2, 3 ст.149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 9 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Вказана стаття крім цього має ще 9 видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до вимог статей 152, 153 ЦПК України заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

Заява про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, подається до апеляційного суду за місцезнаходженням арбітражу, третейського суду, місцезнаходженням відповідача або його майна за вибором заявника.

Заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Частиною 1 статті 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10 травня 1952 року, ратифікованої Законом України від 07 вересня 2011 року (далі - Конвенція) визначено, що морська вимога означає вимогу, що виникає, зокрема, із договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше та втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном.

У відповідності до положень ч.2 ст.1 Конвенції арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Нормами статей 2 та 8 Конвенції передбачено, що судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

Положення цієї Конвенції застосовуються в межах юрисдикції будь-якої Договірної Держави до будь-якого судна, що ходить під прапором однієї з Договірних Держав.

Судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "о", "p" або "q" пункту 1 статті 1.

Статтею 41 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії.

Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у статті 42 цього Кодексу, під час перебування судна в морському порту України.

Арешт не включає заходів, що здійснюються для виконання рішень суду чи господарського суду, що набрали чинності.

Відповідно до ч.2 ст.43 Кодексу торговельного мореплавства України будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.

Як роз`яснено у п.4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Миколаївська міська територіальна громада належить до території можливих бойових дій.

Надані заявником матеріали свідчать, що він звернувся з позовом до компанії «СТАРОФ ШИПІНГ СА» до міжнародного комерційного арбітражу з метою відшкодування збитків, завданих повною втратою товару, у розмірі 977 786,04 доларів США.

Компанія «СТАРОФ ШИПІНГ СА» є власником судна М/V «SKYMOON 1», яке ходить під прапором Республіки Молдова, яка не є стороною Конвенції.

Вказане судно знаходиться в акваторії ТОВ «СУДНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «ОКЕАН» м.Миколаєва, про що свідчить довідка Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 07.07.2023.

Згідно з поясненнями заявника судно 30 серпня 2022 року піддавалося прямому влучанню касетного реактивного снаряду РСЗВ.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що зважаючи на обставини справи, позовні вимоги та надані докази, застосування судом заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на судно М/V «SKYMOON 1», власником якого є компанія «СТАРОФ ШИПІНГ СА», з метою відшкодування збитків, завданих заявнику повною втратою товару, у розмірі 977 786,04 доларів США, яке знаходиться в акваторії ТОВ «СУДНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «ОКЕАН» м.Миколаєва, у вигляді обмеження його пересування в акваторії заводу та заборони його виходу з акваторії заводу, не буде відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Застосування судом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на судно у вигляді обмеження його пересування в акваторії заводу та заборони його виходу з акваторії заводу, з урахуванням знаходження ТОВ «СУДНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «ОКЕАН» на території, яка зазнає обстрілів, може призвести до втрати судна при його неможливості вийти з акваторії заводу, що не призведе до ефективного захисту порушених прав заявника.

У такому разі заявник може втратити можливість на відновлення своїх прав внаслідок відсутності майна у відповідача.

До того ж сам заявник зазначав, що судно вже зазнавало пошкоджень внаслідок влучання в нього снарядів.

За такого колегія суддів вважає, що вказаний заявником засіб забезпечення позову не є ефективним за вказаних обставин.

Керуючись ст.153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ІННОВЕЙШН ГРУП» у забезпеченні позову шляхом арешту морського судна, у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Н. В. Самчишина

О. О. Ямкова