Справа № 345/2966/20
Провадження № 6/345/39/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Манелюк Наталії Ярославівнипро тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

старший державний виконавець Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 345/2966/20, виданим 02.02.2021, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 125000,00 грн. боргу, 12096,40 грн. інфляційних витрат та 6821,92 грн. 3 % річних, а також 1070,00 грн. витрат правничої допомоги та 1439,18 грн. судового збору.

Своє подання мотивує тим, що на виконанні в Калуському відділі ДВС знаходиться виконавче провадження 64401916 з виконання виконавчого листа № 345/2966/20, виданого 02.02.2021, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 125000,00 грн. боргу, 12096,40 грн. інфляційних витрат та 6821,92 грн. 3 % річних, а також 1070,00 грн. витрат правничої допомоги та 1439,18 грн. судового збору.

На даний час боржником рішення не виконано, декларацію не подано, будь яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено. Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно з інформацією, наданою на запити, майно, яке належне боржнику на праві власності, відсутнє. Також виконавцем на адресу боржника надсилалися виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причини не виконання рішення суду, однак, ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки не повідомила виконавця. Остання одержувала доходи з Закладі дошкільної освіти «Червона шапочка». За період з 15.02.2021 по 31.01.2023 із заробітної плати боржниці утримано 19123,31 грн., з яких: 15173,75 грн. перераховано стягувачці, 3749,56 грн. перераховано за виконавчий збір, 200,00 грн. витрати виконавчого провадження. Однак, у зв`язку зі звільненням стягнення із заробітної плати припинено, а самостійно ОСОБА_1 заборгованість не погашає. На запит виконавця Державною прикордонною службою України 04.07.2023 повідомлено про те, що ОСОБА_1 неодноразово перетинала державний кордон України. Враховуючи викладене, оскільки рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного їй майна та доходів, отже, є підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

В.о. начальника Калуського відділу ДВС Лисенчук О. на електронну адресу суду надіслала заяву, згідно з якою подання просить задоволити, а розгляд справи проводити без участі старшого державного виконавця Манелюка Н.Я.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що дане подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

На виконанні Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 64401916 з виконання виконавчого листа № 345/2966/20, виданого 02.02.2021, про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики у вигляді розписки від 19 квітня 2017 року у розмірі 125 000,00 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень основного боргу, 12 096,40 гривень (дванадцять тисяч дев`яносто шість гривень 40 копійок) інфляційних втрат та 6821,92 гривня (шість тисяч вісімсот двадцять одна гривня 92 копійки) 3% річних, а також 1070,00 (одну тисячу сімдесят) гривень витрат за надання правничої допомоги та 1439,18 гривень (одну тисячу чотириста тридцять дев`ять гривень 18 копійок) судового збору.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Як вбачається зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 2 Протоколу № 4 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічне положення міститься і в ст. 12 «Міжнародного пакту про громадянські та політичні права», де зазначено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

З рішення Європейського суду з прав людини «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року вбачається, що суд визнав порушення п.п. 2 та 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод, в зв`язку з необґрунтованим втручанням в право заявника на виїзд з країни. Оскільки в якості обґрунтування обмеження права заявника на виїзд з країни, служба судових виконань посилалась на несплату заборгованості по судовому рішенню добровільно, не зазначивши ніяких інших причин для застосування даної міри, не пояснивши, як обмеження на виїзд може допомогти меті стягнення заборгованості. З врахуванням викладеного Європейський суд дійшов висновку, що національна влада не виконала своїх обов`язків по забезпеченню того, що будь-яке втручання в право особи на виїзд з країни, виправдано і співмірно на протязі всього терміну його дії у відповідних обставинах справи.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні від їх виконання, поки не буде доведено протилежного. Тому, зобов`язання державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон не є абсолютним, а виникає лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішення чи то рішень інших органів (посадових осіб).

При зверненні до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тягар доказування наявності факту ухилення від виконання зобов`язань покладається на державного виконавця. При цьому ухиленням від виконання зобов`язань є свідоме вчинення боржником діяння (дії або бездіяльності), що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Така юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачена законом не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, при цьому дії боржника по ухиленню від виконання судового рішення повинні бути зазначені в поданні.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається адресатам рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

До подання долучені докази про відсутність у ОСОБА_1 зареєстрованого права власності на рухоме та нерухоме майно, а також, що боржниця на теперішній час не зареєстрована у відповідних органах як платник податків, отримувач пенсії чи інших соціальних виплат. Однак, вказані відповіді не свідчать про свідоме вчинення боржницею дій чи бездіяльності, що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, не доводять, що ОСОБА_1 має всі реальні можливості виконати обов`язок з погашення боргу.

Судом встановлено, що державним виконавцем не здійснено жодного виходу за місцем проживання боржниці та не складено акту з приводу факту проживання/не проживання останньої з метою встановлення того, чи ОСОБА_1 має всі реальні можливості виконати обов`язок з погашення боргу.

Водночас, виклики державного виконавця, що долучені до матеріалів подання, не містять, як і доказів їх направлення боржниці ОСОБА_1 , так і доказів їх отримання останньою.

Будь-яких доказів на обгрунтування того, що боржниця ухиляється чи то має намір ухилятись від виконання рішення, державний виконавець у поданні не навів.

Ураховуючи вищенаведене у своїй сукупності, суд приходить до висновку що подання державного виконавця є необґрунтованим, у ньому не наведено жодних доказів, що боржниця ухиляється від виконання зобов`язань, покладених виконавчим листом, у зв"язку з чим має намір залишити територію України, а тому воно не підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ст. 12 "Міжнародного пакту про громадянські та політичні права", ст. 18, 28 Закону України "Про виконавче провадження", ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", ст. 12 ЦПК України, керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні подання старшого державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Манелюк Наталії Ярославівнипро тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: