печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2023 р. Печерський районний суд у м. Києві

у складі головуючої судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо прийняття заяви про збільшення предмету позовних вимог у цивільній справі 757/57207/20-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН», про розірвання договорів банківського вкладу, стягнення суми вкладу, процентів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка 28.10.2021 року відповідно до розпорядження № 408 у зв`язку зі смертю судді ОСОБА_2 було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Ільєву Т.Г. та справу фактично передано останній 28.10.2021

Ухвалою суду від 01.11.2021 було відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

14.06.2021 представником позивача подано відзив на позовну заяву.

08.12.2021 ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНІЛОН".

08.12.2021 ухвалою суду було витребувано докази.

06.10.2022 ухвалою суду було відмовлено зупиненні провадження у справі.

06.10.2022 ухвалою суду закінчено підготовчий розгляд справи та перейдено до розгляду справи по суті.

01.07.2023 представником позивача було подано заяву про збільшення предмету позовних вимог.

Разом з цим, представником відповідача 07.07.2023 було подано клопотання про залишення без розгляду даної заяви, оскільки ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2022 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23.11.2022 року.

Провадження у справі було відкрито 01.11.2021 року та призначено перше підготовче судове засідання на 08.12.2021 року.

Відтак, представник просить суд врахувати, що за період з 08.12.2021 року по 06.10.2022 року представник позивача за погодженням із позивачем не скористався правом на подачу заяви про збільшення предмету позову, однак в цих діях не вбачається неналежного виконання своїх обов`язків попереднім представником.

Перед закриттям підготовчого судового засідання, суд встановлював чи існують нерозглянуті клопотання та заяви сторін, однак такі були відсутні з боку позивача станом на 06.10.2022 року.

Таким чином, сама по собі заміна представника позивача не є підставою для поновлення строку на подачу процесуальних документів.

Представник позивача посилається у заяві на ч. 1, 4-5 ст. 127 ЦПК України, як на підставу про поновлення пропущеного процесуального строку, однак не враховує, що поважні причини пропуску строку на подачу такої заяви нею не наведені, а передбачене ст. 49 ЦПК України право.

З врахуванням зазначеного, представник відповідача просила залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення предмету позовних вимог від 23.06.2023 року.

Представник позивача в судове засідання подала заяву в якій просила прийняти до розгляду подану заяву про збільшення позовних вимог та просила розглядати дане питання без фіксування технічними засобами.

Представник відповідача подала заяву про проведення судового засідання без технічної фіксації, та просила задовольнити клопотання про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

Так, відповідно до вимог частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позов - це звернення через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Водночас, процесуальним законом не передбачено право позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.д.

В разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань), суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета спору або підстав позову.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19.Підпунктами 1,2 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що окрім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а також вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною третьою статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач до закінчення підготовчого засідання має право змінити предмет або підстави позов шляхом подання письмової заяви.

Згідно з частиною першою статті 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

У підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті (частини перша статті 200 ЦПК України)Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України, ціну позову вказує позивач.

В підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви (пункт 3 частини другої статті 197 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого позову (ще одного позову), чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстави позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України(постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі №405/3360/17).

Відповідно до положень статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем фактично подано заяву - з порушенням строків, передбачених положенням ч.3 ст. 49 ЦПК України.

Доказів про поважність пропуску вказаних строків позивачем та її представником до суду надано не було.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом, що передбачено ст.120 ЦПК України.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України).

Положеннями ч. 4 ст. 44 ЦПК України на суд покладено обов`язок запобігати зловживанню процесуальними правами.

З наведеного суд приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду заяви позивача про збільшення предмету позовних вимог, оскільки така заява подана після закінчення процесуальних строків, визначених ч.3 ст. 49 ЦПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Іваненко Марії Володимирівни про збільшення предмету позовних вимог, - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Т.Г. Ільєва