Справа № 495/4786/23
Номер провадження 2/495/2684/2023
12 липня 2023 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Боярського О.О.,
при секретарі Червинській І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -
Стислий виклад позиції позивача.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд:
- розірвати шлюб укладений 21 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 120.
- визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , та відібрати дітей у матері без позбавлення батьківських прав.
Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що він 21.02.2009 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , у Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що вказаним відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 120 від 21.02.2009 року, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання фактично припинено.
Позивач вказує, що діти протягом довгого часу проживали разом з позивачем, та перебували на його утриманні, та самостійному вихованні Позивача.
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 без його згоди як батька вивезла спільних дітей до Арабської Республіки Єгипет.
ОСОБА_2 не має роботи, не має доходів, не має постійного житла, проживає за кордоном без належним чином оформлених документів.
Діти не мають змоги ходити до школи, відвідувати гуртки, спортивні секції, нормально харчуватися, за потреби отримувати необхідні якісні медичні послуги та обстеження. Діти знаходяться у незвичному для них середовищі: невідома країна та мова, далеко від дому, відсутність умов життя, до яких діти звикли, неможливість спілкуватися з батьком та іншими родичами, неможливість відвідувати школу та позашкільні заняття, спілкуватися з друзями, однокласниками, однолітками.
За таких обставин на думку позивача, матір не може забезпечувати дітей усім необхідним для їх нормального життя, навчання і розвитку.
Така ситуація негативно впливає на психологічний та моральний стан дітей, їх життя та здоров`я, навчання та розвиток, моральне виховання.
Окрім того, діти бажають проживати разом з батьком.
Позивач вказує, що він як батько дітей, має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживаю, за місцем роботи і проживання характеризуюсь позитивно, добре відноситься до дітей та має з ними співрозуміння.
Позивач має змогу забезпечувати усі матеріальні та нематеріальні потреби дітей: харчування, одяг, житло, іграшки, інші необхідні речі, створив та можу забезпечити дітям комфортні та безпечні умови проживання і відпочинку, всебічного розвитку дітей. розвитку розумових і фізичних здібностей, піклування про здоров?я дітей тощо.
3 метою забезпечення безпеки дітей у період воєнного стану позивач орендував житло, де його діти матимуть усі умови для комфортного проживання, навчання, розвитку та відпочинку, знаходитимуться у безпеці, подалі від зони бойових дій. Вказане приміщення орендоване на строк 2 роки 11 місяців (до лютого 2026 року), а за потреби, договір оренди може бути продовжено.
На підтвердження оренди житлового будинку позивач надає копію договору оренди житлового приміщення та акта здавання житлової площі орендарю від 02.04.2023 року, копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію технічного паспорта та фото будинку.
На підставі наведеного просить задовольнити позов.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2023 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2023 року було витребувано від органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради висновок щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , шляхом відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав.
06.07.2023 року від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до канцелярії суду надійшли письмові пояснення по справі в яких представник зазначає, що 22.06.2023 року на засіданні комісії органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради розглядалося зазначене питання.
За результатами розгляду комісія з питань захисту прав дитини прийшла до висновку про неможливість прийняття рішення по даному питанню, оскільки спір між батьками не підтверджено, з?ясувати думку матері щодо порушеного питання не виявилося можливим. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 19, 160 Сімейного кодексу України, ст.ст. 52, 53, 181 ЦПК України, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради не має можливості надати висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , разом з батьком, ОСОБА_1 , по причині недоведеності спору між батьками та з`ясування думки матері щодо порушеного питання.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання сторони не з`явились.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився, однак надав письмові пояснення по вказаній справі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання призначені на 03.07.2023 року та 12.07.2023 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.
Судом було встановлено, що ОСОБА_1 , 21.02.2009 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , у Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що вказаним відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 120 від 21.02.2009 року, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання фактично припинено.
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 без його згоди як батька вивезла спільних дітей до Арабської Республіки Єгипет. ОСОБА_2 не має роботи, не має доходів, не має постійного житла, проживає за кордоном без належним чином оформлених документів.
Таким чином, у зв`язку з такими діями відповідачки, діти не мають змоги ходити до школи, відвідувати гуртки, спортивні секції, нормально харчуватися, за потреби отримувати необхідні якісні медичні послуги та обстеження. Діти знаходяться у незвичному для них середовищі: невідома країна та мова, далеко від дому, відсутність умов життя, до яких діти звикли, неможливість спілкуватися з батьком та іншими родичами, неможливість відвідувати школу та позашкільні заняття, спілкуватися з друзями, однокласниками, однолітками.
За таких обставин на думку позивача, матір не може забезпечувати дітей усім необхідним для їх нормального життя, навчання і розвитку.
Така ситуація негативно впливає на психологічний та моральний стан дітей, їх життя та здоров`я, навчання та розвиток, моральне виховання.
Позивач вказує, що він як батько дітей, має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюсь позитивно, добре відноситься до дітей та має з ними співрозуміння.
Позивач має змогу забезпечувати усі матеріальні та нематеріальні потреби дітей: харчування, одяг, житло, іграшки, інші необхідні речі, створив та можє забезпечити дітям комфортні та безпечні умови проживання і відпочинку, всебічного розвитку дітей, розвитку розумових і фізичних здібностей, піклування про здоров?я дітей тощо.
3 метою забезпечення безпеки дітей у період воєнного стану позивач орендував житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де його діти матимуть усі умови для комфортного проживання, навчання, розвитку та відпочинку, знаходитимуться у безпеці, подалі від зони бойових дій. Вказане приміщення орендоване на строк 2 роки 11 місяців (до лютого 2026 року), а за потреби, договір оренди може бути продовжено.
Вищезазначений факт підтверджується договором оренди житлового приміщення, актом здавання житлової площі орендарю від 02.04.2023 року, копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію технічного паспорта та фото будинку.
Згідно акту обстеження умов проживання складеного начальником служби у справах дітей Білгород-Дністровського міської ради Одеської області від 20.06.2023 року вбачається, що позивач проживає в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зроблений ремонт, кімнати всі обладнані необхідними меблями та побутовою технікою, є електропостачання та водопостачання з каналізацією. Одна з кімнат об лаштована для дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
На адресу виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради судом була надіслана ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2023 року, відповідно до якої суд витребував від органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , разом з батьком, ОСОБА_1 , шляхом відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав.
Судом встановлено, що за результатами розгляду ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2023 року про витребування доказів та відкладення розгляду справи, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 22.06.2023 року, з наявних у справі документів та в ході проведеної роботи встановлено наступне.
Предметом позову за даною ухвалою, поряд з питанням розірвання шлюбу, є питання про місце проживання дитини та відібрання дітей.
Під час розв?язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов?язків матері та батька щодо дитини.
ОСОБА_1 повідомив, що малолітні діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ним проживали у орендованому двоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (договір оренди житлового приміщення від 02.04.2023 року), який належить на правах власності ОСОБА_6 , відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2015 року, індексний номер 40369757.
Зі слів ОСОБА_1 мати дітей, ОСОБА_2 , у січні поточного року разом з дітьми виїхала до Арабської Республіки Єгипет.
Інформацією про точне місце перебування матері з дітьми, контактами з дружиною він не володіє. ОСОБА_1 повідомив, що через знайомих йому вдалося поспілкуватися з дітьми, та зробити висновок, що діти на сьогоднішній день позбавлені повноцінного харчування, можливості навчатися, можливості проживати та розвиватися відповідно їх віку.
Зі слів ОСОБА_1 діти бажають повернутися до України та проживати з батьком, тому він змушений звернутися до суду з питання визначення місця проживання дітей та відібрання їх у матері.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Відповідно ч. 5. ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, 22.06.2023 року на засіданні комісії розглядалося зазначене питання.
За результатами розгляду комісія з питань захисту прав дитини прийшла до висновку про неможливість прийняття рішення по даному питанню, оскільки спір між батьками не підтверджено, з?ясувати думку матері щодо порушеного питання не виявилося можливим. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 19, 160 Сімейного кодексу України, ст.ст. 52, 53, 181 ЦПК України, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради не має можливості надати висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком, ОСОБА_1 , по причині недоведеності спору між батьками та з?ясування думки матері щодо порушеного питання.
Позиція суду та оцінка аргументів сторін.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно із ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною першою статті 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.
Враховуючи вищенаведені обставини, керуючись принципом максимального забезпечення прав та інтересів дитини, зважаючи на те, що відповідачка без згоди позивача змінила місце проживання їхніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 суд вважає, що такі дії відповідачки не відповідають якнайкращим інтересами дитини, оскільки вони спрямовані на обмеження дітей в праві спілкування з своїм батьком, на утриманні якого вони знаходились до моменту зміни відповідачкою їх місця проживання. Таким чином, суд вважає, що повинні бути забезпечені якнайкращі інтереси неповнолітніх дітей, а тому позов підлягає задоволенню.
Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що матір дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування чи за рішенням суду.
Так судом було здійснено всі належних заходів щодо розв`язання спору, а саме судом було витребувано від органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради висновок щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , шляхом відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав, однак як вбачається з письмових пояснень представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, орган не може надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей та відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав, оскільки по причині недоведеності спору щодо порушеного питання між батьками не можливо з?ясувати думку матері місце перебування якої не вдалося встановити.
Суд бере до уваги те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.
Подібні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19; Постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц; Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17.
Висновки за результатами розгляду справи
Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 без згоди позивача змінила місце проживання їхніх дітей суд вважає, що такі дії відповідачки не відповідають якнайкращим інтересами дитини, оскільки вони спрямовані на обмеження дітей в праві спілкування з своїм батьком, на утриманні якого вони знаходились до моменту зміни відповідачкою їх місця проживання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та спрямовані на захист прав та законних інтересів неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити.
Розірвати шлюб укладений 21 лютого 2009 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований у Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 120, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 за адресою постійного проживання ОСОБА_1 шляхом відібрання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , без позбавлення її батьківських прав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О.Боярський