ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4981/23 Справа № 201/7642/21 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 201/7642/21

Номер провадження 22-ц/803/4981/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач Дніпровська міська рада

відповідачі ОСОБА_1 , в особі законних представників малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Дніпровської міської ради

треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Н. А., Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Релігійна громада «Храм Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви в м. Дніпрі»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року головуючого судді Наумової О.С. зі складанням повного тексту судового рішення 06 березня 2023 року по цивільній справі про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, витребування майна на користь територіальної громади, припинення права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в особі законних представників малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, мотивуючи вимоги тим,що територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради спірні об`єкти нерухомого майна належать на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року «Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів», яким затверджений Перелік об`єктів комунальної власності міста Дніпропетровська (м. Дніпра).

Таким об`єктом комунальної власності є нежитлове приміщення № 297 на першому поверсі житлового будинку літ. А-9 по АДРЕСА_1 , що зареєстроване за місцевою радою на праві державної власності, про що ДБТІ видано реєстраційне посвідчення від 11 вересня 1997 року і зроблено запис в облікову книгу № 14 ЮН за реєстровим № 652-51.

Рішенням Дніпровської міської ради від 22 квітня 2020 року № 25/56 визначено балансоутримувачем нежитлових приміщень № 297, 298, 299 (колишні приміщення №№ 41, 42, 43) по АДРЕСА_1 КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради.

05 серпня 2020 року ОСББ «Слави 18» звернулося із листом до Дніпровської міської ради про можливе вчинення злочину стосовно державного/комунального майна - приміщень № 297, 298, 299 (колишні №№ 41, 42, 43) по АДРЕСА_1 .

За інформацією Управління з питань комунальної власності Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради станом на 17 вересня 2020 року у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за адресою: АДРЕСА_1 , записи про об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення №№ 297, 298, 299 та відповідно до електронної бази «Оренда об`єктів комунальної власності» станом на 02 вересня 2020 року договори оренди цього приміщення ніколи не укладалися, від попередніх орендодавців не приймалися.

За інформацією із Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачу стало відомо, що 24 березня 2020 року приватним нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51804879 відносно квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 74,6 кв.м. за ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 36107617). Підставою для державної реєстрації є реєстраційне посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам, серія та номер: б/н, виданий 17 лютого 2002 року КП «ДМБТІ» ДОР.

На запит Дніпровської міської ради отримані копії документів з державного реєстру речових прав на квартиру АДРЕСА_3 , у яких є копія реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам від 17 лютого 2002 року, виданого ОСОБА_4 на нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , що записане в реєстрову книгу № 498 за реєстровим № 32, рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення АДРЕСА_3 » від 28 квітня 2020 року № 7531, Акт інженера з інвентаризації нерухомого майна від 23 грудня 2019 року, розпорядження про внесення змін до поштової адреси, лист відповідь від 23 березня 2020 року № 144115 КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради на запит ОСОБА_4 щодо отримання інформації про право власності на нежитлове приміщення № 297 за адресою АДРЕСА_1 .

Тобто, в матеріалах реєстраційної справи є інформація про «нежитлове приміщення № 297» по АДРЕСА_1 , а реєстраційні дії здійснені на об`єкт нерухомого майна «нежитлове приміщення № 297» за адресою АДРЕСА_1 .

Підставою для видачі реєстраційного посвідчення є рішення Дніпропетровської міської ради від 23 листопада 2000 року № 10/17, якого згідно листа Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів за описами справ постійного зберігання виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради за 2000 рік не існує.

Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення АДРЕСА_3 » від 28 квітня 2020 роу № 7531, яке є в матеріалах реєстраційної справи, за інформацією Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів, також не існує.

Не існує і розпоряджень Дніпропетровського міського голови «Про присвоєння поштової адреси» від 11 березня 2003 року № 108-р. «Про внесення змін до поштової адреси» від 14 квітня 2004 року № 131-р.

Отже, уповноваженим органом не приймалось рішення про зміну правового режиму нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , не приймалось рішень про присвоєння поштової адреси та внесення змін до неї.

Згідно листа Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 3/15-419 від 07 вересня 2020 року, відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста, адреса АДРЕСА_5 ) з магазином і ощадкасою розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18 січня 1989 року № 5/2-р.

При цьому, розпорядженням міського голови від 06 липня 2001 року № 632-р будівлі Храму Всіх Святих Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви було присвоєно адресу - АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_6 ).

Отже, приватним нотаріусом Бондарем М.О. проведена державна реєстрація всупереч Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за відсутністю інформації компетентних органів про наявність або відсутність зареєстрованого права власності на спірне нерухоме майно до 2013 року.

Крім того, листом від 20 листопада 2020 року № 13837 КП «ДМБТІ» надало відповідь на запит вих. № 4/3-1292 від 12 жовтня 2020 року, з якої слідує, що в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній запит № 15/02246 від 02 березня 2020 року від гр. ОСОБА_4 на отримання інформації про право власності на нежитлове приміщення № 297 за адресою АДРЕСА_1 , відповідь від 23 березня 2020 року № 144115 на вказаний запит КП «ДМБТІ» ДМР не надавалась.

КП «ДМБТІ» ДМР не видавалось реєстраційне посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам, у т.ч. гр. ОСОБА_4 , від 17 лютого 2002 року на нежитлове приміщення № 297 у житловому буднику A-10 по АДРЕСА_6 , яке записане в реєстрову книгу № 498 за реєстровим № 33.

Отже, правовстановлюючого документа, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 , уповноваженим органом не видавався.

В подальшому, незважаючи на відсутність правових підстав у ОСОБА_4 набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 , вона уклала 12 квітня 2021 року договір дарування квартири, на підставі якого подарувала квартиру малолітній ОСОБА_1 , за умовами якого передала своїй малолітній онучці у власність квартиру АДРЕСА_7 .

На підставі цього договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності за ОСОБА_1 на цю квартиру.

Таким чином, спірне нерухоме майно зареєстровано як новий об`єкт з визначеним правовим статусом квартири, проте компетентним органом не приймалось жодних рішень відносно його відчуження та перетворення, що свідчить про помилковість та незаконність такої реєстрації.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ч. 3 ст. 388 ЦК України, просили визнати недійсним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення АДРЕСА_3 » від 28 квітня 2020 року № 7531; - витребувати від ОСОБА_1 , в особі її законних представників - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 297, що розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-9 по АДРЕСА_1 та зареєстровано за місцевою радою на праві державної власності, на підставі рішення про що ДБТІ видано реєстраційне посвідчення від 11 вересня 1997 року та зроблено запис в облікову книгу № 1410Н за реєстровим № 652-51; - припинити право власності на квартиру АДРЕСА_7 , за реєстраційним номером: 101 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 та за ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , в особі законних представників малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Н. А., Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Релігійна громада «Храм Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви в м. Дніпрі», про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, витребування майна на користь територіальної громади, припинення права власності відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неналежну оцінку доказів, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що констатація в оскаржуваному рішенні факту відсутності адреси в рішенні № 46 свідчить про неповне з`ясування судом фактичних обставин визначених у вказаному рішенні. Так, рішення № 46 містить зміст з якого слідує, що вказане рішення складається з розділів, кожний з яких містить лише перелік підприємств, закладів тощо, з зазначенням адреси таких підприємств та загальний перелік (найменування) об`єктів, які були передані у комунальну власність від вказаних підприємств/закладів, тобто, вказане рішення має декларативний характер, яким де-факто зафіксовано перехід таких об`єктів до комунальної власності в силу закону, а тому відсутність адреси, а саме спірного будинку, не свідчить про незаконність такого рішення.

Зауважено, що спірне приміщення № НОМЕР_1 не відноситься до незавершеного будівництва, а саме магазину та ощадкаси, воно знаходиться в самому житловому будинку та ніяк не може вважатися незавершеним. В матеріалах інвентарної справи відсутні документи, які б могли підтвердити, що ОСОБА_5 організації спірне приміщення передавалось у користування та таке право у останньої виникло. Вважають, що третя особа свідомо вводить суд в оману щодо виникнення у них будь-яких прав на спірне приміщення, оскільки зі змісту рішення Дніпровської міської ради від 31 березня 2004 року № 38, третій особі передавалась саме будівля православного храму (з конструкцією незавершених будівництвом приміщень магазину та ощадкаси) строком на один рік. В подальшому згідно рішення господарського суду від 23 липня 2007 року вирішено повернути незавершене будівництво за виключенням приміщень, що вбудовані у будинок АДРЕСА_6 , оскільки відповідно до рішення від 31 березня 2004 року № 38/16 вбудовані приміщення № 41, 42, 43 не передавались у користування Релігійній організації. Належним та допустимим доказом у справі, який міг би підтвердити набуте право користування спірним нерухомим майном за Релігійною організацією є рішення міської ради про передачу такого майна, проте в матеріалах справи такі рішення відсутні.

Зауважено, що предметом спору є витребування майна нежитлового приміщення № 297 з чужого незаконного володіння, однак, суд встановлював обставини щодо права користування таким майном Релігійною організацією. Релігійною громадою на даний час не оформлене право власності на вищезазначені приміщення, а отже релігійна громада залишається балансоутримувачем приміщень, а не власником.

Також, зазначено, що вказаний нежитловий будинок та, як наслідок приміщення № 297 розташоване на території міста Дніпропетровська, то відповідно до Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування», жодна інша рада народних депутатів, включаючи районні ради у містах, не могла набути права розпорядження державним житловим фондом місцевих рад. Будинок АДРЕСА_1 з моменту його спорудження перебував у віданні та власності Дніпровської міської ради, що підтверджується матеріалами справи та нормами діючого станом на 1989 рік законодавства. Акти цивільного законодавства, що були прийняті з 1989 року по даний час, не містять норм щодо припинення права на нерухоме майно, набуте відповідно до закону, до набрання ними чинності.

Не можливо погодитись з висновком суду, відносно того, що спірні приміщення перебувають у державній власності, оскільки в реєстраційному посвідченні зазначено, що право власності зареєстроване за місцевою радою на праві державної власності. Тобто, визначення такого напису в реєстраційному посвідченні було обумовлено чинним на той час законодавством, оскільки до розмежування майна, все майно перебувало у державній власності.

Звернуто увагу суду апеляційної інстанції, що в судовому рішенні суд неодноразово висловлював сумніви щодо походження тих чи інших доказів наданих позивачем, в тому числі і на вимогу суду, проте жодного разу суд не зобов`язав відповідача надати наявні у останнього документи (оригінали), зокрема рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення № 297 по АДРЕСА_1 » від 28 квітня 2020 року № 7531, яке компетентний орган не приймав, у зв`язку з чим, міська рада звернулася з відповідною заявою до поліції про вчинення кримінального правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ,як законного представника ОСОБА_1 ,адвокат Базюкевич Є.В. просив апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права . Зокрема, зазначив,що позов стосується квартири АДРЕСА_3 . Аналіз доказів та інших матеріалів справи ,в тому числі доказів,поданих позивачем та витребуваних судом в КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради,свідчить про наявність достатніх підстав у суду першої інстанції для відмови в позові повністю. Так,позивач обґрунтовує позов на твердженні,що Дніпровська міська рада є власником приміщення № 41 на підставі «реєстраційного посвідчення»,виданого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 11.09.1997 р. на підстав рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 26.11.1991р .

Звернуто увагу, що копія «реєстраційного посвідчення», наданого позивачем в додатку № 4 до позову ,на відміну від інших додатків жодним чином не засвідчена,що саме по собі викликає сумнів в його достовірності та унеможливлює врахування такого додатку. Істотною суперечністю є той факт, що в »реєстраційному посвідченні » від 11.09.1997 року, яке надав позивач, зазначено про оформлення права державної власності на підставі рішення «Днепропетровської міської Ради народних депутатів « № 46 від 26.11.1991 р. При цьому позивачем надано до позову копію рішення № 46 від 27.11.1991 р. До того ж згаданим рішенням № 46 затверджено перелік об`єктів комунальної власності, а «реєстраційне посвідчення « видане стосовно державної власності. Ретельне вивчення реєстраційного посвідчення БТІ свідчить про явні ознаки ймовірного штучного створення згаданого додатку. Так, реєстраційне посвідчення, датоване 11.09.1997 р., містить печатку КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради,тоді як в 1997 році бюро мало найменування КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації «Дніпропетровської обласної ради .

Лише 21.08.2019 р. назва згаданого БТІ змінилась на КП «Дніпровське міське бюро технічної інстаризації « Дніпровської міської ради ,в тому числі у зв`язку зі зміною підпорядкування з обласної на міську раду. Це підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, додане реєстраційне посвідчення не містить підпису начальника БТІ Махіні Б.Ф. ,що повністю позбавляє його характеру офіційного документу. Отже,11.09.1997 р. не могло існувати печатки КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації », відповідно згаданий додаток до позову ,п.4.додатків, не може прийматися до уваги ,оскільки не є доказом, згаданих додатків до позову. Окремої уваги потребує копія начебто того ж самого реєстраційного посвідчення,але наданого на запит суду з КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» разом з реєстраційною справою на нежитлове приміщення № 297,298,299 (колишні № 41,42,43) за адресою АДРЕСА_1 . Надана з реєстраційної справи копія реєстраційного посвідчення не містить вже ні підпису ,ні печатки . Реєстраційне посвідчення містить дані про реєстрацію нежитлових приміщень за місцевими радами . Тобто,жодного слова про право власності ,та жодної конкретизації за якими саме місцевими радами однією чи всіма одразу зареєстровані згадані приміщення.

Аналіз рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991р. і додатку до нього ,на підставі якого начебто ,за твердженнями позивача,видане реєстраційне посвідчення, підтверджується відсутністю в переліку адрес бульвару Слави,18.Твердження скаржника про декларативність згаданого рішення і його законність жодним чином не замінює обов`язку додати належні докази по суті спору. Суд взагалі не оцінював законність такого рішення,з`ясована лише відсутність адреси бульвару Слави,18 в додатку до такого рішення. Наведена апелянтом декларативність як характеристика рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 26.11.1991 р. не змінює відсутності спірних об`єктів в переліку адрес,доданих до рішення. Декларативність рішення не означає,що воно поширюється на всі об`єкти за всіма адресами на території міста Дніпра.

Крім того, в рішенні № 46 від 26.11.1991р. йдеться про об`єкти власності Дніпропетровської міської ради народних депутатів ,а не місцевих рад. Отже,реєстраційне посвідчення не могло бути видане на підставі рішення № 46 від 26.11.1991 р.

На запит суду першої інстанції в листі БТІ від 30.12.2021р.,вказано про надання документів щодо приміщень по АДРЕСА_1 ,колишня адреса- АДРЕСА_6 .Однак ,реєстраційне посвідчення від 11.09.1997 р.містить адресу АДРЕСА_1 . Виходячи з листа БТІ ,бульвару Слави ,18 на той час взагалі не існувало,що також свідчить про штучність і суперечність «реєстраційного посвідчення». Розпорядження виконкому від 18.01.1989 р. № 5/2-р,аркуш справи БТІ № 24, про перейменування вулиці Новорічної на бульвар Слави є сумнівним,оскільки не містить жодного підпису чи печатки. Слід звернути увагу,що в 1989 році адреса присвоєна житловому будинку,який введений в експлуатацію. Спірні приміщення не були завершені будівництвом і, відповідно,не могли бути включені до перейменованої адреси. Крім того,незавершене будівництво магазину та ощадкаса передавались на баланс Релігійній громаді в 2000 році по АДРЕСА_6 (аркуші справи БТІ № 23,25). Таким чином,станом на момент сумнівного оформлення реєстраційного посвідчення від 11.09.1997 р. вказаних в ньому приміщень по АДРЕСА_1 не існувало.

Аналіз матеріалів ,наданих БТІ на запит суду ,свідчить ,що нежитлові приміщення № 41,42,43-це незавершене будівництво магазину та ощадкаси (наприклад ,лист БТІ на адресу ОСББ від 21.12.2019 р. № 18048,аркуші справи БТІ № 67,техпаспорт від 25.10.1991р.,аркуші справи БТІ № 44,45),яке рішенням міської ради № 10,17 від 29.11.2000р. передане на баланс Релігійній громаді. Інвентаризація БТІ в 2013 року , аркуші справи БТІ № 3, на замовлення Релігійної громади також підтвердила факт незавершеного будівництва та необхідність введення в експлуатацію відповідних приміщень,про це наявний штамп на звороті титульного аркушу техпаспорта.

Отже,наявність права власності в 1997 році на об`єкти ,які ще в 2013 році вважалися незавершеними будівництвом неможлива,оскільки був відсутній об`єкт такого права введений в експлуатацію об`єкт нерухомості. Окремо спростовує факт наявності права власності на підставі реєстраційного посвідчення від 11.09.1997 р. також листування БТІ: в листі від 02 серпня 2001 на запит Релігійної організації БТІ зазначає,що жодної реєстрації права власності на приміщення АДРЕСА_8 станом на 31.07.2001р. не проводилось.

Отже,жодного права власності в 1997 році на вказані об`єкти не існувало. Зауважив,що оскаржуючи рішення свого виконавчого комітету від 28.04.2020р. № 7531,позивач визнає наявність волі органу місцевого самоврядування на зміну статусу нерухомого майна з нежитлового на житлове і відчуження такого майна ,що в наступному мало наслідком виникнення у відповідача права власності. З цього слідує висновок ,що позивач не має права за ст.388 ЦК України витребувати у відповідача нерухоме майно,оскільки позивач не є власником, та майно вибуло з володіння на підставі волі органу місцевого самоврядування виконкому міської ради . Оскарження такого рішення виконкому міською радою не змінить факту добровільності передання майна від виконкому на момент ухвалення такого рішення. Тобто,визнання його недійним не зробить можливим витребування майна у добросовісного набувача,а тому така вимога є неналежною для захисту прав позивача.

Посилання скаржника на відсутність такого рішення згідно з модулем «розпорядча діяльність « програмного забезпечення «Електронне самоврядування» є безпідставним,оскільки представник позивача в судовому засіданні пояснив про запровадження згаданого програмного забезпечення орієнтовно в 2021 році. Отже,відсутність будь-яких документів в такому програмному забезпеченні взагалі нічого не доводить. Позивач не надав реєстрів чи будь-яких переліків документів,що вносились до електронних баз даних,розпоряджень про періоди відповідних документів тощо. Тому,твердження апелянта в цій частині є голослівними. Апеляційна скарга не містить переконливих та обґрунтованих доводів,які б свідчили про будь-які порушення суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Інші учасники судового розгляду правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися ,що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Дніпровської міської ради Дроздова Т.Л. підтримала доводи апеляційної скарги . Представник відповідача ОСОБА_2 ,як законного представника ОСОБА_1 ,адвокат Базюкевич Є.В. в режимі відеоконференції підтримав доводи відзиву ,просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Представник третьої особи Релігійної громади «Храм Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви в м.Дніпрі « адвокат Тесля А.М. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення ,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники судового розгляду у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (т. 2 а.с.208-209,214,215,216,220,222 ).Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що як вказує позивач, територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради належить спірний об`єкт - приміщення АДРЕСА_3 , на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991р. «Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів», яким затверджений Перелік об`єктів комунальної власності міста Дніпропетровська (м. Дніпра).

Позивач стверджує, що нежитлове приміщення № 297, розташоване на першому поверсі житлового будинку літ. А-9 по АДРЕСА_1 , відноситься до вказаного Переліку і зареєстроване за місцевою радою на праві державної власності, на підставі вказаного рішення про, що ДБТІ видано реєстраційне посвідчення від 11.09.1997р. і зроблено запис в облікову книгу № 14ЮН за реєстровим № 652-51.

До позову позивач надав копію рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 5-х сесії № 46 від 27.11.1991р. «Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів», яким, керуючись ст. 7 Закону УРСР «Про місцеві ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування», ст.ст. 32, 35 Закону УРСР «Про власність», місцева рада народних депутатів вирішила затвердити перелік об`єктів комунальної власності Дніпропетровської міської Ради народних депутатів . До рішення наданий «зміст перелік» об`єктів, а також Перелік комунальної власності місцевої ради по управлінню житловим господарством, у якому визначений перелік об`єктів за адресами: АДРЕСА_9 (т.1. а.с. 41 43).

Адреса АДРЕСА_1 у цьому Переліку відсутня.

Також, позивач надав копію Реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 11.09.1997р., з якого вбачається, що Дніпропетровським БТІ посвідчені нежитлові приміщення №№ 41, 42, 43 в будинку А-9, загальною площею 220,9 кв.м. по АДРЕСА_1 зареєстроване за місцевими радами на праві державної власності на підставі рішення № 46 від 26.11.1991р., про що зроблено запис в облікову книгу № 14ЮН за реєстровим № 652-51. Приміщення №№ 41, 42, 43 на першому поверсі в будинку А-9; приміщення № 41 (поз.1/6) площею 55,6 кв.м., № 24 (поз. 1/10) площею 84,7 кв.м, приміщення № 43 (поз. 1/9) площею 64,8 кв.м, приміщення ІІІ (поз. 2) площею 15,8 кв.м (т.1. а.с. 26 ).

Отже, у Реєстраційному посвідченні підставою виникнення права визначено рішення від іншої дати від 26.11.1991р., а не від 27.11.1991р.

Листом КП «Дніпровське БТІ» № 10671 від 15.09.2020р. на запит Дніпровської міської ради щодо надання інформації та копій правовстановлюючих документів на нежитлові приміщення №№ 297, 298, 299 (колишні №№ 41, 42, 43), за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва - АДРЕСА_6 ), повідомлено, що в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012р. містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі житлового будинку літ. А-9 житлові приміщення № 297, 298, 299 (колишні прим. № 41, 42, 43) за місцевою радою на праві державної власності, на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 46 від 26.11.1991р., про що БТІ видано реєстраційне посвідчення від 11.09.1997р. та зроблено запис в облікову книгу № 14ЮН, за реєстровим № 652-51.

Додатково повідомлено, що 30.03.1998р. місцевій Раді була видана довідка-характеристика для продажу вищезазначених приміщень, відомості щодо укладання договору купівлі-продажу в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні.

Згідно із листом Управління з питань комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 17.09.2020р. № 4/10-1326, у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за адресою: АДРЕСА_1 , записи про об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення №№ 297, 298, 299 та відповідно до електронної бази «Оренда об`єктів комунальної власності» станом на 02.09.2020р. Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, договори оренди комунального нерухомого майна за зазначеною адресою відсутні та ніколи не укладалися і за тристоронніми угодами від попередніх орендодавців не приймалися (т.1.а.с. 37).

Рішенням Дніпровської міської ради від 22.04.2020р. № 25/56 визначено балансоутримувача нежитлових приміщень № 297, 298, 299 (колишні приміщення №№ 41, 42, 43) по АДРЕСА_1 - Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради (т.1. а.с. 38 ).

З вищенаведеного позивач вважає, що нежитлове приміщення № 297 перебуває у комунальній власності, нікому не передавалось.

За інформацією із Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 24.03.2020р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51804879 відносно квартири АДРЕСА_2 загальною площею 74,6 кв.м. за ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 36107617. Підставою для державної реєстрації є реєстраційне посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам, серія та номер: б/н, виданий 17.02.2002р. КП «ДМБТІ» ДОР (т.1.а.с. 51).

Позивач вказує у позові, що на запит Дніпровської міської ради отримані копії документів щодо нерухомого майна (квартири) АДРЕСА_3 , у яких наявна копія реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам від 17.02.2002р., виданого на ім`я гр. ОСОБА_4 на нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , яке записане в реєстрову книгу № 498 за реєстровим № 32, рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення АДРЕСА_3 » від 28.04.2020р. № 7531, Акт інженера з інвентаризації нерухомого майна від 23.12.2019р., розпорядження про внесення змін до поштової адреси, лист відповідь від 23.03.2020р. № 144115 КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради на запит ОСОБА_4 щодо отримання інформації про право власності на нежитлове приміщення № 297 за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, в матеріалах реєстраційної справи наявна інформація щодо нерухомого майна «нежитлове приміщення № 297» за адресою АДРЕСА_1 , в той же час реєстраційні дії здійсненні на об`єкт нерухомого майна «нежитлове приміщення № 297» за адресою АДРЕСА_1 .

Разом із тим, позивачем не надано вищезазначеної відповіді на запит позивача.

Натомість до позову долучена відповідь Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 31.08.2020р. № 3/894-01.1-19/1259 на запит директора правового забезпечення ДМР про те, що станом на 31.08.2020р. документи щодо реєстраційних дії від 27.03.2020р. (номер запису: 36107617) та 01.04.2020р., 26.05.2020р. приватного нотаріуса ДМНО Бондар М.О. на нежитлове приміщення № 297 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 20626867)2101) на зберігання не надходили. Зауважено, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції 16.01.2020 р. частину 4 статті 17 виключено на підставі Закону № 340-ІХ від 05.12.2019р.) Додано копії документів, згідно відомостей державного реєстру речових прав на 8 арк. (т.1.а.с. 28).

Частина 4 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яку виключено Законом № 340-IX від 05.12.2019р., передбачала, що державний реєстратор, який не перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, та провів державну реєстрацію прав, забезпечує передачу реєстраційної справи у паперовій формі або документів, що були видані, оформлені або отримані ним під час проведення такої реєстрації, до відповідного суб`єкта державної реєстрації прав, який забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі відповідно до цієї статті.

Тобто, на момент державної реєстрації, нотаріус не повинен був забезпечувати передачу документів щодо реєстраційних дії у паперовій формі на зберігання до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур.

До вказаної відповіді надано копію технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого на замовлення ОСОБА_4 05.05.2020 р. загальною площею 74,6 кв.м на першому поверсі будинку літ. А-10 (8 під`їзд) (т.1.а.с. 29- 31).

Також долучена копія акта інженера з інвентаризації ОСОБА_6 від 26.03.2020р. про те, що 26.03.2020р. проведено технічну інвентаризацію нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_4 на підставі реєстраційного посвідчення від 17.02.2002 року зареєстрованого в КП «ДДМБТІ» ДОР за реєстровим № 32 та записано в реєстрову книгу № 496. При обстеженні встановлено, що перепланування всередині нежитлового приміщення загальною площею 74,6 кв.м. не потребує введенню в експлуатацію, керуючись ст. 152 Житлового кодексу України. У нежитловому приміщенні № 297 загальною площею 74,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , були проведені роботи по підключенню до системи водопостачання та каналізації. Враховуючи вищевказане, приміщення № 297 загальною площею 74,6 кв.м експлуатувати в якості функціонального призначення як житлове (т.1.а.с. 32 ).

Також долучено копію розпорядження голови Дніпропетровської міської ради від 11.03.2003р. № 108-р «Про присвоєння поштової адреси», яким змінено назву АДРЕСА_10 , присвоєно нумерацію будинку АДРЕСА_11 , доручено КП ДМБТІ винести зміни на підставі даного рішення міської ради та ураховувати при оформленні права власності на нерухоме майно (т.1.а.с. 33).

Також долучено копію розпорядження міського голови Дніпропетровської міської ради від 14.04.2004р. № 131-р «Про внесення змін до поштової адреси», у якому керуючись рішенням міської ради від 24.07.2003р. № 79/47 «Про деякі питання адресації об`єктів у м. Дніпропетровську», розпорядженням від 06.07.2001р. № 632р., рішенням міської ради від 11.03.2003р. № 108-р., доручено головному архітектурно-планувальному управлінню, департаменту по роботі з активами Дніпропетровської міської ради внести зміни до матеріалів містобудівного кадастру міст: Дніпропетровська, а саме, що стосується присвоєння адрес: залишити адресу АДРЕСА_1 Православної Церкви. Присвоїти нумерацію буд. АДРЕСА_1 (попередня буд. АДРЕСА_11 ) (т.1.а.с. 64).

Також долучена копія рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 28.04.2020р. № 7531 «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення АДРЕСА_3 », яким відповідно до рішення міської ради від 21.06.2017р. № 49/22 «Про затвердження Порядку зміни правового режиму об`єктів нерухомого майна», враховуючи лист департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 21.02.2020р. вх. №8/271 та заяви ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) від 29.01.2020р. вх. №23/115, виконавчий комітет міської ради вирішив: 1. Змінити правовий режим нежитлового приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 74,6 кв.м , та включити до житлового фонду. 2. Надати дозвіл на реконструкцію об`єкта нерухомого майна (п. 1 рішення) згідно з проектною та технічною документацією, погодженою в встановленому законом порядку. 3. Власнику об`єкта нерухомого майна відповідно до вимог чинного законодавства: 3.1. Отримати проектну та дозвільну документацію на виконання будівельних робіт. 3.2. Отримати згоду мешканців суміжних квартир з підписами. 3.3. Після проведення реконструкції об`єкта нерухомого майна (п. 2 рішення) та введення його в експлуатацію, внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 3.4. Укласти договори на обслуговування будинку і прибудинкової території та надання житлово-комунальних послуг. 4. Строк дії дозволу 2 роки з моменту прийняття.

На копії міститься відмітка «Згідно із оригіналом заступник начальника управління начальник відділу розпорядчої документації управління діловодства департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради» (т.1.а.с. 35).

Інших документів: рішення міської ради від 21.06.2017 р. № 49/22 «Про затвердження Порядку зміни правового режиму об`єктів нерухомого майна», листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 21.02.2020 р. вх. №8/271, заяву самої ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), на які наявні посилання у рішенні виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 28.04.2020р. № 7531,яке позивач просить визнати недійсним, позивач не надав і не звернувся із вимогами про витребування цих доказів.

Суд першої інстанції акцентував увагу на тому,що позивач зазначав, що підставою для видачі реєстраційного посвідчення ОСОБА_4 стало рішення Дніпропетровської міської ради від 23.11.2000р. № 10/17, якого згідно листа Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 11.01.2021р. № 8/2-25 не існує (т.1.а.с. 50 ).

Згідно наданої на запит Департамента правового забезпечення Дніпровської міської ради відповіді Департамента забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 07.05.2021р. № 2/2-75, згідно із модулем «розпорядча діяльність» програмного забезпечення «Електронне самоврядування», рішення виконавчого комітету від 28.04.2020р. № 7531 у Дніпровській міській раді не існує (т.1.а.с. 56).

Згідно наданої на запит Департамента правового забезпечення Дніпровської міської ради відповіді Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 07.05.2021р. № 8/1-1174, в архівному управлінні Департамента згідно із переліками розпоряджень міського голови ДМР за 2003, 2004 роки розпорядження від 11.03.2003р. № 108-р. та від 14.04.2004 № 131-р, не існує (т.1.а.с. 57).

З цього позивач зробив висновок, що уповноваженим органом не приймалось рішення щодо зміни правового режиму нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , як і не приймалось рішень щодо присвоєння поштової адреси та внесення змін до неї.

Із вказаних підстав позивач просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 28.04.2020р. № 7531 «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення АДРЕСА_3 ».

На обґрунтування того, що спірне приміщення № 297 безпідставно зареєстроване за ОСОБА_4 позивачем наданий лист Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 3/15-419 від 07.09.2020р., (отриманий на запит Департаменту правового забезпечення ДМР щодо присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_11 ) про те, що відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста адреса - АДРЕСА_1 була присвоєна житловому будинку (будівельний № 2) з магазином і ощадкасою розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.01.1989 № 5/2-р.

При цьому, розпорядженням міського голови від 06.07.2001 № 632-р будівлі Храму Всіх Святих Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви присвоєно адресу - бульв. Слави, 18А (колишня адреса - вул. Новорічна, 18) (т.1.а.с. 44 ).

До відповіді додана копія Розпорядження виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.01.1989 № 5/2-р зі схемою адресації, згідно із якими адреса АДРЕСА_1 була присвоєна житловому будинку (будівельний № 2) з магазином і ощадкасою. При цьому, розпорядження не має підпису і печатки (т.1.а.с. 47).

До відповіді долучена копія розпорядження міського голови від 06.07.2001р. № 632-р, якою присвоєна будівлі Храму Всіх Святих Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви адресу - бульв. Слави, 18А (колишня адреса - вул. Новорічна, 18) (т.1.а.с. 45).

Як стверджував позивач, підставою для видачі реєстраційного посвідчення стало рішення Дніпропетровської міської ради від 23.11.2000 р. № 10/17, якого не існує (т.1.а.с. 50 ).

У той же час, з матеріалів наданої на вимог суду інвентаризаційної справи встановлено, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів ХХІІІ скликання № 10/17 від 29.11.2000р. «Про виключення з переліку об`єктів приватизації та передачу незавершеного будівництва по АДРЕСА_6 », розглянувши прохання релігійної громади Всіх Святих Української Православної Церкви, враховуючи, що рішення виконавчого комітету міської ради від 19.12.96 р. № 1895 щодо приватизації незавершеного будівництва магазину та ощадкаси за адресою: АДРЕСА_6 шляхом конкурсу не реалізоване у зв`язку з відсутністю покупців, відповідно до ст.ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 7 Закону України «Про внесення змін доповнень до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств», міською радою вирішено: 1. Виключити з переліку об`єктів приватизації незавершене будівництво магазину та ощадкаси за адресою: АДРЕСА_6 ; 2. Визнати таким, що втратив чинність, п. 1 додатка до рішення виконкому міської ради від 19.12.96 №1895 «Про проведення приватизації за конкурсом приміщень об`єктів комунальної власності»; 3. Передати незавершене будівництво магазину та ощадкаси на баланс релігійній громаді Всіх Святих Української Православної Церкви під будівництво церкви; 4. Управлінню капітального будівництва міської ради зняти з балансу незавершене будівництво магазину та ощадкаси і передати за актом прийняття-передачі відповідно до п. 3 цього рішення; 5. Релігійній громаді Всіх Святих Української Православної Церкви протягом року затвердити в установленому порядку проектно-кошторисну документацію щодо реконструкції об`єкта та приступити до виконання робіт (т.1.а.с. 125, 126, 200) .

На підставі вказаного рішення Дніпропетровської міської ради від 23.11.2000р. № 10/17 актом приймання-передачі незавершеного будівництвом магазин та ощадкаса, передані Релігійній громаді Всіх Святих Української Православної Церкви під будівництво церкви (т.1.а.с. 158).

Управлінням комунальної власності Дніпропетровського виконкому складене Авізо №49 від 13.12.2000р. про передання релігійній громаді на баланс незавершених будівництвом приміщень магазину та ощадкаси (т.1.а.с. 159).

Розпорядженням міського голови від 06.07.2001р. № 632-р присвоєна будівлі Храму Всіх Святих Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви адресу - бульв. Слави, 18А (колишня адреса - вул. Новорічна, 18) (т.1.а.с. 205 зв.с.).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 38/16 від 31.03.2004р. «Про погодження місць розташування об`єктів» (разом із додатком) погоджено місця розташування об`єктів будівлі православного храму (з реконструкцією незавершених будівництвом приміщень магазину та ощадкаси) по АДРЕСА_1 з урахуванням безпосередньо будівлі Храму та вбудованих приміщень, що підтверджується Схемою поштової адресації до цього Рішення (т.1.а.с. 202-205).

КП «ДМБТІ» 04.08.2004р. за заявою Релігійної громади № 21 від 17.05.2004р. вперше здійснено інвентаризацію об`єкта нерухомого майна - незавершеного будівництва ощадкаси, розташованого за адресою АДРЕСА_12 , складено рахунок-повідомлення № 11046/18 від 21.08.2004р., для Релігійної громади та калькуляцію виконаних робіт (т.1.а.с. 196-199, 206, 207).

Як вбачається з матеріалів технічної інвентаризації (ескізу) від 04.08.2004р., проведено інвентаризацію приміщень № 41, 42, 43 у будинку літ. А-10 будинку АДРЕСА_13 (т.1.а.с. 197). Натомість у реєстраційному посвідченні від 11.09.1997р. вказано, що воно видане на будинок літ. А-9 (т.1.а.с. 186 )

На підставі договору від 07.03.2013р., укладеного між КП «Дніпропетровське МБТІ» та Храмом святих Дніпропетровської Єпархії УПЦ 22.03.2013р. проведено повторну інвентаризацію приміщень із номерами №№ 297, 298, 299 на першому поверсі у будинку літ.А-10 (т.1.а.с. 208-219).

При цьому, у зведеному акті вартості будинків, господарських будівель та споруд, складеному 22.03.2013р., підписаного фахівцем ОСОБА_7 , зазначено, що приміщення №№ 297, 298, 299 по АДРЕСА_1 це приміщення, що розташовані у будинок А-10 (т.1.а.с. 208), а в Акті обстеження нежитлових приміщень №№ 41, 42, 43 по бульвару Слави, 18 складеному 22.03.2013р. і підписаного тим же фахівцем ОСОБА_7 , зазначено, що ці приміщення відносяться є буд. А-9 (т.1.а.с. 208 215).

22.03.2013р. інженером з інвентаризації ОСОБА_7 складено акт про те, що ним проведено поточну інвентаризацію нежитлового приміщення № 41, 42, 43 по АДРЕСА_1 . Збільшення загальної площі нежитлового приміщення на 5,3 кв.м. за рахунок уточнення підрахунку площ та не врахованої площі лоджії, на підставі п. 3.2, 6.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 г. за N 582/5773 (із змінами та доповненнями), не є самочинним. Зміна нумерації нежитлового приміщення на № 297, 298, 299 на підставі п. 8 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 ( із змінами та доповненнями). Вважати нежитлове приміщення № 297, 298, 299 (колишнє № 41,42,43) по АДРЕСА_1 загальну площу - 226,2 кв.м. (т.1.а.с. 219 ).

На вимогу суду першої інстанції позивачем надано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2007р. у справі № 7/195-07,яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.01.2008р., у справі за позовом Дніпропетровської міської ради до Релігійної Громади Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви (третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління капітального будівництва міської ради), яким позов задоволено. Зобов`язано Релігійну Громаду Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви в п`ятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили передати Управлінню капітального будівництва Дніпропетровської міської ради майно, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новорічна, 18, а саме: незавершене будівництво централізованої ощадкаси по осях 1-5, ряди А, Б, В, Г, Д, Е, Д2, АС, ЗС, за виключенням приміщень, що вбудовані у будинок АДРЕСА_6 , по осях 1-А1, ряди Д2-10, що складається з… (наведено перелік у рішенні); незавершене будівництво магазину по обслуговуванню інвалідів Великої Вітчизняної Війни по осях 6-10, ряди А, Б, В, Г, Д, за виключенням будівлі Храму Всіх Святих Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви (загальна площа за внутрішніми обмірами 304,5 кв.м.), якій згідно розпорядження міського голови від 06.07.2001 р. № 632р присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , по осях 6-10, ряди Г-И, що складається з (наведено перелік у рішенні).

Господарський суд під час розгляду справи встановив, що згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 23.11.2000р. № 10/17 «Про виключення з переліку об`єктів приватизації та передачу незавершеного будівництва по АДРЕСА_6 » виключено з переліку об`єктів приватизації незавершене будівництво магазину та ощадкаси за адресою: АДРЕСА_6 , передане незавершене будівництво магазину та ощадкаси на баланс Релігійної Громади Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви (м. Дніпропетровськ) під будівництво церкви.

Пунктом 5 цього ж рішення зобов`язано Релігійну Громаду Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви протягом року затвердити в установленому порядку проектно-кошторисну документацію щодо реконструкції об`єкта та приступити до виконання робіт. У разі невиконання цих умов рішення втрачає чинність.

Передача незавершеного будівництва здійснена від Управління капітального будівництва міської ради (м. Дніпропетровськ), на балансі якого знаходилося незавершене будівництво та на яке зазначеним вище рішенням (п.4) покладався обов`язок зняти з балансу незавершене будівництво та передати його, до відповідача за актом приймання-передачі незавершеного будівництва.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 02.06.2004р. № 23/17 «Про рішення міської ради від 23.11.2000р. № 10/17 «Про виключення з переліку об`єктів приватизації та передачу незавершеного будівництва по АДРЕСА_6 » визнано таким, що втратило чинність, рішення міської ради від 23.11.2000р. № 10/17 «Про виключення з переліку об`єктів приватизації та передачу незавершеного будівництва по АДРЕСА_6 », зобов`язано Релігійну Громаду Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви (протоієрей о. Миколай) передати Управлінню капітального будівництва міської ради незавершене будівництво магазину та ощадкаси по вул. Новорічній, 18 та технічну документацію на зазначений об`єкт. На Управління капітального будівництва міської ради покладено обов`язок зарахувати на баланс незавершене будівництво.

25.06.2005р. Комітет комунальної власності міста звернувся до відповідача з вимогою в строк до 15.07.2005р. передати Управлінню капітального будівництва міської ради незавершене будівництво. На час вирішення спору відповідач не передав Управлінню капітального будівництва міської ради незавершене будівництво.

Суд дійшов висновку про те, що як на час прийняття рішення про передачу на баланс спірного незавершеного будівництва відповідачу, так і на час прийняття рішення про повернення його відповідачем, Дніпропетровська міська рада діяла в межах повноважень щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Оскільки в рішенні Дніпропетровської міської ради від 23.11.2000р. № 10/17 мова йшла про передачу спірного незавершеного будівництва відповідачу на баланс, а не у власність, об`єкт незавершеного будівництва не втратив статус об`єкта права комунальної власності. Відповідно, приймаючи рішення від 02.06.2004р. № 23/17, Дніпропетровська міська рада, маючи на те повноваження, вирішила подальшу долю об`єкта права комунальної власності.

25.06.2007р. комісією з технічного обстеження незавершеного будівництва магазину та ощадкаси за адресою: АДРЕСА_6 здійснено обстеження технічного стану незавершеного будівництва магазину та ощадкаси по АДРЕСА_6 , про що складено акт від цієї ж дати. Згідно акту обстеження будівництво розпочато на початку 90-х років, замовник будівництва Управління капітального будівництва міської ради. В акті приведений перелік виконаних робіт, перелік збірних залізобетонних конструкцій та матеріалів, що змонтовані на об`єкті: Центральна ощадкаса та перелік збірних залізобетонних конструкцій та матеріалів, що змонтовані на об`єкті: Магазин по обслуговуванню інвалідів ВВВ. Майно, про спонукання до повернення якого заявлено позов, відповідає переліку збірних залізобетонних конструкцій та матеріалів, що змонтовані на об`єкті: Центральна ощадкаса та переліку збірних залізобетонних конструкцій та матеріалів, що змонтовані на об`єкті: Магазин по обслуговуванню інвалідів ВВВ.

В подальшому, в своїх поясненнях третя особа зазначила, що будь-яких поліпшень та будівельних робіт на вказаних об`єктах відповідачем проведено не було. Вартість обстежуваних комісією об`єктів, за якою вони були передані третьою особою відповідачу, не збільшилася.

Відповідач не довів шляхом надання належних доказів проведення будівельних робіт на спірному об`єкті незавершеного будівництва, виготовлення проектно-кошторисної документації щодо реконструкції об`єкта, тобто для будівництва церкви.

Управління капітального будівництва міської ради не заперечувало проти прийняття на баланс спірного незавершеного будівництва.

Суд зазначив, що позовні вимоги у даній справі не стосуються частини незавершеного будівництва, яке передавалося відповідачу, та яке на даний час реконструйоване під будівлю Храму Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви, якій присвоєна поштова адреса бульвар Слави, 18А (колишня адреса Новорічна, 18).

Відтак, судом зобов`язано Релігійну Громаду Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви в п`ятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили передати Управлінню капітального будівництва Дніпропетровської міської ради майно, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новорічна, 18, а саме (у рішенні суду наведений перелік).

При цьому, у вищенаведеному рішенні суду (за 2007 рік) відсутні відомості про приміщення №№ 41, 42, 43 по бульвару слави 18, стосовно яких здійснювалася інвентаризація у 2001 році. До того ж, рішенням суду зобов`язано Релігійну громаду повернути будівництво централізованої ощадкаси по осях 1-5, ряди А, Б, В, Г, Д, Е, Д2, АС, ЗС, за виключенням приміщень, що вбудовані у будинок АДРЕСА_6 , по осях 1-А1, ряди Д2-10, а також незавершене будівництво магазину по обслуговуванню інвалідів Великої Вітчизняної Війни по осях 6-10, ряди А, Б, В, Г, Д, за виключенням будівлі Храму Всіх Святих Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви (загальна площа за внутрішніми обмірами 304,5 кв.м.), якій згідно розпорядження міського голови від 06.07.2001 р. № 632р присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , по осях 6-10, ряди Г-И.

Жодних доказів того, що приміщення №№ 41, 42, 43 по бульвару слави 18, входять до переліку об`єктів, яких зобов`язано рішенням Релігійну громаду повернути Управлінню капітального будівництва ДМР, не надано.

Звернуто увагу, що в рішенні суду вказано, що спір не стосується частини незавершеного будівництва, яке передавалося відповідачу, та яке на даний час реконструйоване під будівлю Храму Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви, якій присвоєна поштова адреса АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_6 ).

У рішенні господарський суд обґрунтовує, що незавершене будівництво було передане на баланс Релігійної громади на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 23.11.2000 р. № 10/17, яке рішенням Дніпропетровської міської ради від 02.06.2004р. № 23/17 визнано таким, що втратило чинність.

Проте позивач стверджує, що рішення № 23/17 від 23.11.2000р. не існує, що суперечить дійсним обставинам, встановленим у вищевказаній господарській справі.

При цьому, як встановлено із матеріалів інвентаризаційної справи, рішенням Дніпропетровської міської ради № 38/16 від 31.03.2004р. «Про погодження місць розташування об`єктів» (разом із додатком) погоджено місця розташування об`єктів будівлі православного храму (з реконструкцією незавершених будівництвом приміщень магазину та ощадкаси) по АДРЕСА_1 з урахуванням безпосередньо будівлі Храму та вбудованих приміщень, що підтверджується Схемою поштової адресації до цього Рішення (т.1а.с. 202-205 ).

Після того, КП «ДМБТІ» 04.08.2004р. за заявою Релігійної громади № 21 від 17.05.2004р. вперше здійснено інвентаризацію об`єкта нерухомого майна - незавершеного будівництва ощадкаси, розташованого за адресою АДРЕСА_12 , складено рахунок-повідомлення № 11046/18 від 21.08.2004р., для Релігійної громади та калькуляцію виконаних робіт (т.1.а.с. 196-199, 206, 207 ).

Як вбачається з матеріалів технічної інвентаризації (ескізу) від 04.08.2004р., проведено інвентаризацію приміщень № 41, 42, 43 у будинку літ. А-10 (т.1.а.с. 197 ).

Натомість у реєстраційному посвідченні від 11.09.1997р. вказано, що воно видане на будинок літ. А-9 (т.1. а.с. 186 ).

Суд першої інстанції встановив,що рішення господарського суду не стосується спірних приміщень, адже у даній судовій справі судом не установлено наявність рішення №38/16 від 31.03.2004р. «Про погодження місць розташування об`єктів» та про подальшу інвентаризацію приміщень № 41, 42, 43. Ці приміщення не фігурують у справі як окремо визначені приміщення після інвентаризації тощо.

До того ж Релігійною громадою надано докази того, що потім у 2013 році на підставі укладеного релігійною громадою з КП «Дніпропетровське МБТІ» договору проведено 22.03.2013р. повторну інвентаризацію приміщень із номерами №№ 297, 298, 299 (колишні № 41, 42, 43) на першому поверсі у будинку літ.А-10, здійснена зміна нумерації цих будівель.

Тобто, вже після рішення суду Релігійною громадою проводилася інвентаризація спірних приміщень з метою подальшого користування ними.

Як стверджує представник Релігійної громади, наказ господарського суду Дніпропетровської області на виконання рішення не пред`являвся і строк його пред`явлення сплив, а Релігійна громада заявляла про добровільне повернення Дніпропетровській міській раді частини незавершеного будівництва, що не вбудована в будинок.

Третьою особою наданий лист заступника начальника Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 05.04.2007р. № Д-21, про те, що приміщення, розташовані на першому поверсі в під. АДРЕСА_14 , відносяться до незавершеного будівництва по АДРЕСА_6 , та на підставі рішення міської ради № 10/17 від 29.11.2000р. передані на баланс Релігійних громад Всіх святих УПЦ.

Також,наданий лист КП «Центр містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру» від 09.02.2012р. № 09/10-24КП ,у відповідь на заяву від 26.01.2012р. №13/745 за дорученням міськвиконкому, щодо надання земельної ділянки по АДРЕСА_15 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_16 для будівництва православного храму. Повідомлено, що за матеріалами генерального плану м. Дніпропетровська запитувана земельна ділянка розташована в межах проектних червоних ліній бульвару Слави. За даними містобудівного кадастру згідно з рішенням міської ряди від 31.03.2004р. № 38/16 (п. 12) Релігійній громаді всіх святих раніше було погоджено місце розташування будівлі храму (з реконструкцією незавершених будівництвом приміщень магазину та ощадкаси) на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Враховуючи вищезазначене, рекомендоване подальше оформлення в установленому порядку правовстановлюючих документів для розміщення храму на раніше погодженій ділянці по АДРЕСА_1 в межах відповідно до рішення міської ради від 31.03.2004р. № 38/16.

Як установлено вище, рішенням Дніпропетровської міської ради № 38/16 від 31.03.2004р. «Про погодження місць розташування об`єктів» (разом із додатком) погоджено місця розташування об`єктів будівлі православного храму (з реконструкцією незавершених будівництвом приміщень магазину та ощадкаси) по АДРЕСА_1 з урахуванням безпосередньо будівлі Храму та вбудованих приміщень, що підтверджується Схемою поштової адресації до цього Рішення (т.1. а.с. 202-205 ).

Суд першої інстанції зазначив, що позиція позивача про те, що територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради належить об`єкт нерухомого майна на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991р. «Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів», яким затверджений Перелік об`єктів комунальної власності міста Дніпропетровська (м. Дніпра) не підтверджено належними і допустимими доказами.

Так, рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991р. не містить відомостей про передачу в комунальну власність спірних об`єктів нерухомого майна.

До позову позивач надав копію рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 5-х сесії № 46 від 27.11.1991р. «Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів», яким місцева рада народних депутатів вирішила затвердити перелік об`єктів комунальної власності Дніпропетровської міської Ради народних депутатів (додається). До рішення наданий «зміст перелік» об`єктів, а також Перелік комунальної власності місцевої ради по управління житловим господарством, у якому визначений перелік об`єктів за адресами: АДРЕСА_9 (т.1.а.с. 41-43).

На вимогу суду позивачем надана копія постанови слідчого УСБУ у Дніпропетровській області від 21.09.2000р. про виїмку у виконавчому комітеті міської ради м. Дніпропетровська у кримінальній справі № 226 за фактом заволодіння державним майном в особо великих розмірах за ст. 86-1 КК України, протоколу виїмки від 21.09.2000р., складеного слідчим УСБУ в Дніпропетровській області, яким, серед іншого у архіві ГНК м. Дніпропетровська, вилучене рішення № 46 від 27.11.1991р., рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.12.1996р. № 1895 (т.1.а.с. 130).

Суд першої інстанції звернув увагу,що у постанові і у протоколі не вказано вилучені оригінали чи копії.

Таким чином, рішення № 46 від 27.11.1991р. «Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів», яке вказано у Реєстраційному посвідченні від 11.09.1997р. як підстава виникнення права власності на приміщення № 41, 42, 43 вилучене слідчим УСБУ ще у 2000 році.

Рішення виконавчого комітету міської ради від 19.12.1996р. № 1895 щодо приватизації незавершеного будівництва магазину та ощадкаси за адресою: АДРЕСА_6 шляхом конкурсу (яке не реалізоване) також вилучене.

Жодних доказів того, що ці рішенні були повернуті матеріали справи не містять.

Міркувань з приводу стосовно результату вказаної кримінальної справи позивач не надав.

Відтак, походження копії рішення № 46 від 27.11.1991р. «Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів», яке долучена до позову і не засвідчене представником позивача, встановити неможливо (т.1. а.с. 41-43 ).

В наданій позивачем копії реєстраційного посвідчення на нежитлові приміщення №№ 41, 42, 43 в будинку А-9, загальною площею 220,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , містить посилання на рішення від іншої дати від 26.11.1991р. (т.1. а.с. 26 ).

У листі КП «Дніпровське БТІ» № 10671 від 15.09.2020р. на запит Дніпровської міської ради щодо надання інформації та копій правовстановлюючих документів на нежитлові приміщення №№ 297, 298, 299 (колишні №№ 41, 42, 43), за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва - АДРЕСА_6 ), повідомлено, що в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012р. містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі житлового будинку літ. А-9 житлові приміщення № 297, 298, 299 (колишні прим. № 41, 42, 43) за місцевою радою на праві державної власності, на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 46 від 26.11.1991р., про що БТІ видано реєстраційне посвідчення від 11.09.1997р.

Означені суперечливі дані щодо дати рішення ради та змісту самого рішення, у якому йдеться про зовсім інші адреси - АДРЕСА_9 , викликає обґрунтовані сумніви щодо походження самого реєстраційного посвідчення на спірні об`єкти нерухомого майна № 41, 42, 43, а отже й приналежність цього майна на праві комунальної власності позивачеві.

До того ж, як установлено, після зміни нумерації приміщень №№ 41, 42, 43 на №№ 297, 298, 299, вони залишаються на балансі релігійної громади, а з рішення господарського суду було встановлено, що судом не вирішувалося питання про зобов`язання повернути приміщення №№ 41, 42, 43 (які нині мають нумерацію №№ 297, 298, 299), управлінню капітального будівництва і суд чітко визначив, що спір не стосувався частини незавершеного будівництва, яке передавалося відповідачу, та яке реконструйоване під будівлю Храму Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви, якій присвоєна поштова адреса АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_6 ).

Релігійною громадою на даний час не оформлене право власності на ці приміщення, а отже релігійна громада залишається балансоутримувачем приміщень, а не власником.

Позивач стверджував, що за інформацією Управління з питань комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, станом на 17.09.2020р. у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за адресою: АДРЕСА_1 , записи про об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення №№ 297, 298, 299 та відповідно до електронної бази «Оренда об`єктів комунальної власності» станом на 02.09.2020р. департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради договори оренди комунального нерухомого майна за зазначеною адресою відсутні та ніколи не укладалися і за трьосторонніми угодами від попередніх орендодавців не приймалися.

З наведеного позивач зробив висновок, що нежитлове приміщення № 297 за вищезазначеною адресою перебуває у комунальній власності та наразі жодній із осіб вказане нерухоме майно не передавалось в тому числі і на умовах оренди.

Однак доводи позивача спростовуються дослідженими під час розгляду справи документами інвентаризаційної справи та документами, наданими третьою особою, які підтверджують, що приміщення № 297 разом із приміщеннями №№ 297, 298, 299 були передані на баланс Релігійної громади «Храм Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви в м. Дніпрі».

З 29.11.2000 р. Релігійна громада «Храм Всіх Святих Парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви в м. Дніпрі» є балансоутримувачем приміщень №№ 297,298,299 (колишні №№ 41,42,43) по Бульвару Слави буд. 18 в м. Дніпрі та користуванні Релігійної громади на підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 10/17 від 29.11.2000р. (т.1.а.с. 156- 159 ).

Суд також зазначив,що позивач стверджує, що спірне приміщення АДРЕСА_3 перебуває у комунальній власності, посилаючись на вимоги Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про власність в СРСР» від 06.03.1990р., постанову Кабінету Міністрів України 05.11.1991р. №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», яким житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду з державного майна України передані до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Тому на думку позивача, оскільки спірні нежитлові приміщення розміщені у житловому будинку, то відповідно до ст. 7 Закону УРСР «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» та постанови КМУ № 311, вони є комунальною власністю.

Постановою Кабінету Міністрів України 05.11.1991р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», з атверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), що додається.

Згідно із п. 2 Постанови № 311 Міністерствам і відомствам України, органам, уповноваженим управляти державним майном, наказано здійснити до 1 січня 1992 р. передачу державного майна, яке перебуває у їх віданні, до комунальної власності згідно із затвердженим цією постановою переліком.

Пунктом 3 встановлено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів; розмежування майна між власністю районів, міст обласного підпорядкування та власністю інших адміністративно-територіальних одиниць провадиться виконкомами районних і міських Рад народних депутатів з участю виконкомів районних у містах, міських районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів; передача державного майна, яке перебуває у віданні міністерств і відомств України, інших органів, уповноважених управляти державним майном, до складу комунальної власності, а також від однієї адміністративно-територіальної одиниці до іншої здійснюється безоплатно стосовно порядку, передбаченого постановою Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1980 р. № 285 «Про порядок передачі підприємств, об`єднань, організацій, установ, будинків і споруд», з наступним повідомленням про це органів державної статистики, податкових та фінансових органів.

Постановою № 311 затверджений Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Так, до переліку відноситься житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Постанова Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1980 р. № 285 «Про порядок передачі підприємств, об`єднань, організацій, установ, будинків і споруд» втратила чинність.

Натомість, у зв`язку із втратою чинності вказаною постановою та у подальшому іншими постановами, Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова від 21.09.1998р. № 1482 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», яке визначає порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування (далі - самоврядні організації), до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Згідно із п. 3 Постанови № 1482 ініціатива щодо передачі об`єктів права державної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Ініціатива щодо передачі об`єктів, визначених абзацом другим підпункту а пункту 2 цього Положення, до сфери управління Фонду державного майна може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій, а також від Кабінету Міністрів України, Мінекономіки та Фонду державного майна.

Згідно із п. 4. Постанови № 1482 передача об`єктів права державної власності здійснюється за рішенням відповідного органу: а) Кабінету Міністрів України - щодо об`єктів, визначених підпунктами "а" і "ґ" пункту 2 цього Положення; б) органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій за погодженням з Фондом державного майна - щодо об`єктів, визначених підпунктом б пункту 2 цього Положення.

Згідно із п. 9 Постанови № 1482 передача майна здійснюється в місячний термін з дня прийняття рішення про передачу. У разі передачі об`єктів, визначених абзацом другим підпункту а пункту 2 цього Положення, до сфери управління Фонду державного майна передача здійснюється протягом семи робочих днів.

Відповідно до п. 10 Постанови № 1482 передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого цією постановою. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати затвердження органом, який створив комісію, акта приймання-передачі, а орган, уповноважений управляти державним майном, що здійснював управління об`єктом, або самоврядна організація втрачає таке право.

До акта приймання-передачі підприємства додаються: копія статуту (положення) підприємства; контракт з керівником підприємства; договір оренди єдиного (цілісного) майнового комплексу; договори найму (оренди) нежитлових приміщень; бухгалтерський баланс, складений на останню звітну дату, з відміткою органу державної податкової служби про його прийняття.

Операції з передачі державного майна відображаються у бухгалтерському обліку в порядку, визначеному Мінфіном. До акта приймання-передачі об`єктів, зазначених у підпунктах "а", "б", "г" і "е" пункту 2 цього Положення, додаються: документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно; копія свідоцтва про реєстрацію об`єкта культурної спадщини як пам`ятки; виписка з бухгалтерського балансу, складеного на останню звітну дату, про вартість об`єкта передачі; титули будов та проектно-кошторисна документація - у разі передачі об`єктів незавершеного будівництва; договори найму (оренди) нежитлових приміщень.

Акт приймання-передачі майна, переданого в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, є підставою для виключення такого майна із складу орендованого відповідно до законодавства з питань оренди державного майна.

Відповідно до п. 10-1 Постанови № 1482 право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

На вимогу суду БТІ надано ряд документів з інвентаризаційної справи.

Так, у інвентаризаційній справі є листи представника ФДМУ у м. Дніпропетровську, які стосуються житлового приміщення по Бульвару Слави, 18.

Так, листом представництво ФДМУ у м. Дніпропетровську від 31.07.21997р. № 5/8/1123 (вх. від 04.08.1997р.), яке скероване до БТІ, Фонд просить оформити технічний паспорт, довідку-характеристику та реєстраційне посвідчення на приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення №№ 41, 42, АДРЕСА_17 площею 220,9 кв.м., яке орендується ООО ПКФ «Роткепс ЛТД» згідно рішення ГНК від 20.08.1991р. № 681 (т.1.а.с. 154 ).

Листом ДБТІ від 12.08.1997р. № 1055, яке скероване до представництва ФДМУ у м. Дніпропетровську, БТІ просить для виконання замовлення № 5/8/1123 від 31.07.1997р. для приватизації нежитлового приміщення, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , конкретизувати приміщення, які підлягають викупу ПМ «Роткепс» (т.1.а.с. 185).

Також наявна копія акту обстеження приміщень № 41, 42, 43 у житловому будинку № А-10 1 поверх за адресою: АДРЕСА_1 , яке обстежено у присутності заступника директора ООО ПКФ «Роткепс» від 11.08.19978ор. із печаткою вказаного товариства (т.1.а.с. 185 зв.с.).

Листом ФДМУ у м. Дніпропетровську від 18.03.1998р. № 5/8/552, яке скероване до БТІ, Фонд просить для укладення договору продажу між фірмою ООО «Роткепс» та представництвом Фонду, видати повторно довідку-характеристику за адресою бульвар Слави, 18, оскільки за раніше виданою довідкою угода не укладалася (т.1.а.с. 193 ).

БТІ були складені довідки-характеристики від 06.11.1997р. № 020852 та від 30.03.1998р. № 026992, видана місцевим радам для малої приватизації вбудованих приміщень по АДРЕСА_18 , у якій вказано, що за заявою власника відчужуються приміщення №№ 41, 42, 43, вартістю 98090 грн. (т.1.а.с. 187, 192 ).

Також керівником представництва ФДМУ у м. Дніпропетровську затверджений висновок експерта про вартість об`єкта експертної оцінки нежитлових приміщень від 03.11.1997р. за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 220,90 кв.м,вартістю 68090 грн (т.1.а.с. 188 ).

Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 30.04.1996 р. № 35 була затверджена Інструкція про порядок видачі довідок-характеристик на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації (була чинна на момент складання і видачі вищевказаних довідок-характеристик).

Вказана інструкція була затверджена відповідно до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 13.12.95 р. N 56 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19.01.96 р. № 31/1056 , та положень Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п.п.50, 117), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 р. N 18/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.94 р. за N 152/361.

Згідно із п. 2.2. п. 2 наведеної інструкції «Порядок оформлення довідок-характеристик» довідка-характеристика видається на замовлення власника нерухомого майна або за його дорученням на підставі матеріалів інвентаризаційної справи з урахуванням всіх змін, виявлених при обстеженні об`єкта нерухомості, а також даних про його державну реєстрацію в бюро технічної інвентаризації.

З аналізу вищенаведених документів ,листів Фонду, довідок-характеристик,вбачається, що замовником довідок характеристик є представництво ФДМУ у м. Дніпропетровську.

Позивачем не надано суду відповідного акту приймання-передачі нерухомого майна, який має оформлюватися відповідно до п. 10 Постанови № 1482.

Відповідно до п. 10-1 Постанови № 1482, право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

У копії реєстраційного посвідченні від 11.09.1997р. вказано, що нежитлові приміщення № 41, 42, 43, розташовані на першому поверсі житлового будинку літ. А-9 по АДРЕСА_1 , перебуває у державній власності.

З наведеного слідує, що приміщення №№ 297, 298, 299, у 1997 році перебували у власності держави в особі ФДМУ і за актом приймання-передачі нерухомого майна не були передані з державної у комунальну власність.

На долученій позивачем до позову копії реєстраційного посвідчення на нежитлові приміщення №№ 41, 42, 43 в будинку А-9, загальною площею 220,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , наявна печатка «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, якого у 1997 році не існувало. Також Реєстраційне посвідчення не містить підпису начальника БТІ - Махіні Б.Ф. (т.1.а.с. 26 ).

Реєстраційне посвідчення не засвідчувалося підписом представника позивача при поданні позову.

Натомість на копії цього ж реєстраційного посвідчення на нежитлові приміщення №№ 41, 42, 43 в будинку А-9, загальною площею 220,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , яка була надана суду на ухвалу про витребування доказів, відсутній витиск будь-якої печатки (т.1.а.с. 186 ).

Відтак, суд дійшов до висновку , що позивачем взагалі не доведено, що нежитлові приміщення №№ 41, 42, 43 в будинку А-9 (або №№ 297, 298, 299), загальною площею 220,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , перебувають у комунальній власності позивача.

Суд відхилив твердження представник позивача про те, що спірне приміщення № 297 і приміщення № 297, що передане у користування Релігійної громади, є різними приміщеннями,оскільки вказані твердження спростовуються технічними паспортами.

Зокрема, у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленому 05.05.2020р. на замовлення ОСОБА_4 (т.1.а.с. 29-30) та у технічному паспорті на приміщення № 297, 298, НОМЕР_3 , виготовленому 22.03.2013р. на замовлення Релігійної громади (т.2. а.с. 42-43), виміри приміщення № 297, його розташування, виміри - абсолютно співпадають.

Представник позивача на питання суду про те, коли було утворене Архівне управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради та чи передавалися до нього документи, позивач пояснень не надав .

Так само, представник позивача не пояснив, коли було утворене програмне забезпечення «Електронне самоврядування».

Тому, суд першої інстанції критично поставився до наданого позивачам листа Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 11.01.2021р. № 8/2-25 (т.1.а.с. 50 ) про те, що за їх даними рішення Дніпропетровської міської ради від 23.11.2000 № 10/17 не існує, а також суд критично оцінив лист Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 07.05.2021р. № 2/2-75, у якому повідомлено, що згідно з модулем «розпорядча діяльність» програмного забезпечення «Електронне самоврядування», рішення виконавчого комітету від 28.04.2020р. № 7531 у Дніпровській міській раді також не існує (т.1..с. 56).

Суд першої інстанції також зазначив,що саме по собі службове листування між виконавчими органами Дніпровської міської ради, які перебувають у підпорядкуванні міської ради, як то Архівним Управлінням, Департаментом правового забезпечення, Департаментом забезпечення діяльності виконавчих органів, Управлінням з питань комунальної власності про те, що у розпорядженні вказаних органів відсутні відповідні рішення щодо передання спірного приміщення ОСОБА_4 не є належним і допустимим доказами, оскільки відповідні первинні докази не надані.

Позивачем не надано виписку із Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, з якої було б видно, що нежитлові приміщення №№ 297, 298, 299 за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають у вказаному реєстрі. Хоча у листі № 4/10-1326 від 17.09.2020р. вказано до що нього є додатки на 6 арк. (т.1.а.с. 37 ).Також не наданий витяг із програмного забезпечення «Електронне самоврядування».

У матеріалах інвентаризаційної справи міститься лист ГУНП в Дніпропетровській області від 25.01.2017р. за № 2ск/61, адресований директору КП «ДМБТІ» про те, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000877 від 18.11.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України за фактом шахрайства, яким слідчим у поряду ст. 93 КПК України просить надати можливість ознайомитися із матеріалами інвентаризаційної справи та здійснити їх копіювання, у т.ч. щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 нежитлові приміщення №№ 297, 298, 299 (т.1.а.с. 226 ) .

За результатами огляду Єдиного державного реєстру судових рішень судом установлено, що постановою старшого слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.08.2019р., кримінальне провадження №0000877 закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Суд вважав за необхідне зазначити і звернути увагу позивача на те, що до цього часу приміщення №№ 297, 298, АДРЕСА_19 , які позивач вважає такими, що належить територіальній громаді м. Дніпра, не зареєстровані ані до 2013 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ані після 2013 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

У випадку відсутності інформації про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інформаційних системах, що діяли до 2013 року, державна реєстрація за територіальною громадою проводиться на підставі документів, визначених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), якою затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, пунктом 44 вказаного Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються: 2) витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності); 3) документ, що підтверджує факт перебування закінченого будівництвом об`єкта у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності); 4) документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом об`єкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, що отримані державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Проте, до цього часу позивач не зареєстрував за собою право власності на спірні приміщення.

12.04.2021р. між ОСОБА_4 (дарувальником) та малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (обдарованою) в особі законних представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , укладено договір дарування квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Новіковою Н.А., за реєстровим № 403 (т.1.а.с. 52-53).

Позивач просив витребувати вказану квартиру у ОСОБА_8 та припинити право власності на квартиру за ОСОБА_8 (обдарованою) і ОСОБА_4 (дарувальником).

За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 367/2259/15, у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позбавлення права власності має бути здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника.

Перевіряючи дотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» констатував порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування, тобто порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ зробив висновок, що мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами ч.1 ст. 388 ЦПК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У постановах від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц, від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц Велика Палата Верховного суду погодилася із висновком Верховного Суду України, сформульованим у постанові від 17.02.2016 (провадження № 6-2407цс15) за яким віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

У вказаних постановах Велика Палата Верховного суду також погодилася із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17.12.2014 (провадження № 6-140цс14) за яким, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, за приписами ст. 388 ЦК України лише власник має право витребувати майно від набувача.

Позивачем не доведено достатніми і достовірними доказами, що спірне приміщення АДРЕСА_3 , належить Дніпровській міській раді на праві комунальної власності, що унеможливлює захист права власності у порядку ст. 388 ЦК України.

Під час розгляду справи позивачем не доведено, що спірне приміщення вибуло із володіння Дніпровської міської ради на підставі рішення, якого не існує. Жодних належних і допустимих доказів того, що оскаржуване позивачем рішення свого ж виконавчого органу № 7531 від 28.04.2020р. не існує не надано. Позивачем не доведено, що цього рішення ніколи не існувало, у т.ч. в архіві, що воно було прийнято поза межами повноважень виконавчого комітету, замінено, підроблено, зокрема, матеріалами кримінального провадження, у якому був би встановлений факт підроблення цього рішення.

Недостовірність походження, фіктивність рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення АДРЕСА_3 » від 28.04.2020р. № 7531 позивачем не доведена.

Посилання позивача на те, що документи реєстраційних дії приватного нотаріуса ДМНО Бондар М.О. на спірне приміщення № 297 не надходили на зберігання до Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, не є безумовною підставою стверджувати, що таких документів не існує.. Адже, у самому листі Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 31.08.20220р. № 3/894-01.1-19/1259 Департаментом зауважено, що діючою на той час редакцією Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачалося передача реєстраційної справи у паперовій формі або документів, що були видані, оформлені або отримані ним під час проведення такої реєстрації, до відповідного суб`єкта державної реєстрації прав, який забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі відповідно до цієї статті.

Вимоги позивача про визнання недійсним рішення, якого на його думку не існує взагалі є взаємовиключними.

Окрім того, вимоги позивача про припинення права власності ОСОБА_4 заявлено до особи, яка не є учасником справ та, власне, вже не є власником спірного приміщення, що також виключає задоволення цих вимог.

Тому, суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи та доказам, наявним у справі та поданим позивачем до суду першої інстанції, надано належну правову оцінку.

Протилежного, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем доведено не було.

Щодо доводів скаржника ,слід зазначити,що твердження про те,що незавершене будівництво і спірний об`єкт-квартира АДРЕСА_2 є різними об`єктами, спростовується технічними паспортами та інвентарною справою БТІ ,яка містить виготовлений на замовлення Релігійної громади технічний паспорт із відмітками про незавершеність будівництва в тому числі приміщення № 41.Розміри вказаного приміщення,його площа та планування повністю співпадають із квартирою АДРЕСА_2 . Також,позивач заявив позовні вимоги про витребування нежитлового приміщення АДРЕСА_3 ,однак такого об`єкта на даний час не існує,за відповідачем зареєстроване право власності на житловий об`єкт квартиру. Позовна вимога про припинення права власності та скасування реєстрації права власності відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 суперечить позовній вимозі про витребування нежитлового приміщення. Крім того, ОСОБА_4 не залучена до участі у справі в будь-якому статусі учасника. Позовні вимоги позивача ґрунтуються на реєстраційному посвідченні від 11.09.1997 р.,виданому на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 46 від 26.11.1991 р.,якого не існує, а додане рішення з іншою датою взагалі не містить в переліку майна спірного об`єкта, а тому позов необґрунтований і зведений до незгоди одного органу місцевого самоврядування міської ради з рішенням іншого органу місцевого самоврядування виконавчого комітету міської ради,що не може бути підставою для настання чи застосування негативних наслідків до відповідача.

Верховний Суду в постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16 (провадження № 61-28810св18) зробив наступний правовий висновок:«обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних,допустимих і достовірних доказів,а не припущень,що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Таким чином,апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними.

Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: