Справа № 629/2683/23
Номер провадження 2/629/555/23
18.07.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Кремінь М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в місті Лозова Харківської області у залі суду цивільну справу №629/2683/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,-
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис 97, та про поділ майна подружжя, а саме просила поділити спільне майно її та ОСОБА_2 , визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на вказану квартиру припинити, стягнути з неї на користь ОСОБА_2 компенсацію половини ринкової вартості квартири в сумі 115950, 00 грн. Суму судових витрат позивач просила не стягувати з відповідача.
Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано сторонам строк для подання заяв по суті.
У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.
У судове засідання відповідач не зявився, надав телефонограму, в якій повністю визнав позовні вимоги, просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 06.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис 97, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони мають різні погляди на сімейне життя і обовязки, відсутнє взаєморозуміння та повага.
Від вказаного шлюбу є діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.8).
В період шлюбу 08.02.2011 року за спільні кошти сторонами придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В. та копією витягу про державну реєстрацію прав(а.с.10-11).
Квартиру розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 , придбано під час шлюбу та це майно є спільною сумісною власністю подружжя, а отже позивачу належить частка вказаної квартири.
Згідно копії висновку ТОВ «Консулат 2020»(а.с.14), вартість квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 складає 231 900,00 грн.
Вище вказані обставини не оспорюються сторонами.
Враховуючи вище вказане, позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.
Відповідач позов визнав.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, врахувавши визнання вимог відповідачем, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки примушування до збереження шлюбу може порушити право позивача на свободу та особисту недоторканність.
Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивач у позові просила залишити їй прізвище ОСОБА_5 .
Щодо вимоги про поділ майна подружжя, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як визначено статтею 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Стаття 57 СК України визначає, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із вимогами ч. 2ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.
За положеннями статті 60 СК України ,майно,набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини (навчання,ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія,стипендія,інші доходи,одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Дружина,чоловік розпоряджаються майном,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається,що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина,чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого,що укладений другим із подружжя без її, його згоди,якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів,які потребують нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації,а також договорів стосовно цінного майна,згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору,який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації,має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст. 65 СК України).
Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності,незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК).
Пунктом 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Під час здійснення поділу майна у судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом
права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Зважаючи на вище викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе визнати право власності на квартиру за позивачем, компенсувавши половину її вартості відповідачу.
Таким чином суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Судовий збір позивач просила з відповідача на її користь не стягувати, а тому дане питання судом вирішуватися не буде.
Беручи до уваги вище викладене, керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя -задовольнити в повному обсязі.
Розірвати шлюб між громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м.Лозова, Харківської області, Україна, та громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м.Лозова, Харківської обалсті, Україна, який було зареєстровано 06.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис 97.
Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище ОСОБА_5 .
Припинити право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію половини ринкової вартості квартири в сумі 115 950, 00 грн.
Рішення може бути оскаржене в Харківський апеляційний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , останні відомі адреси реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Т.О.Каращук