Справа № 461/4355/23
Провадження № 4-с/461/20/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.07.2023 року місто Львів
Галицький районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Стрельбицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу
( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),
особа, рішення якої оскаржується Приватний виконавець виконавчого округу
Львівської області Білецький Ігор Миронович
стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія»
на постанову про відкриття виконавчого провадження,
Фактичні обставини справи, суть питання, яке вирішується судом.
ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про відкриття виконавчого провадження № 71776962 від 09.05.2023 року.
Обґрунтовуючи подану скаргу, покликаються на те, що 09.05.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71776962 з примусового виконання виконавчого листа №2-2116/11, виданого 24.12.2014 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТзОВ «Тиверія» солідарно в користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» 8654574 гривень 19 копійок заборгованості, 1700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Скаржник вважає дану постанову про відкриття виконавчого провадження неправомірною, незаконною, необґрунтованою та протиправною, з огляду на наступне.
У преамбулі постанови про відкриття виконавчого провадження № 71776962 від 09.05.2023 року зазначено, що розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа №2-2116/11, виданого 24.12.2014 Галицьким районним судом м. Львова та відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Галицька фінансова компанія» 8 654 574 гривень 19 копійок заборгованості.
Разом з тим, 27.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим Андрієм Миколайовичем було відкрито виконавче провадження № 60940985 з примусового виконання виконавчого листа №2-2116/11, виданого 24.12.2014 Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» 8 654 574 гривень 19 копійок заборгованості.
28.04.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим Андрієм Миколайовичем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви Стягувача від 26.04.2023 року, згідно якої залишок нестягнутої суми становить 6801377,85 грн. Таким чином, у період з 27.12.2019 по 28.04.2023 року в межах виконавчого провадження № 60940985 з примусового виконання виконавчого листа №2-2116/11 з ОСОБА_1 було стягнуто 1853196,34 грн.
Проте, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем 09.05.2023 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 8 654 574 гривень 19 копійок.
Таким чином, скаржник вважає, що з неї буде стягнуто на 1 853 196, 34 грн, більше, ніж вона повинна сплатити.
Враховуючи наведене, просить скаргу задовольнити.
Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Качмар І.О. подав до суду клопотання про розгляд скарги за відсутності скаржника та її представника. Скаргу підтримав.
Представник Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Кусий А.В. в судовому засіданні скаргу заперечив з мотивів наведених у відзиві на скаргу. Просив відмовити у задоволенні скарги. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження містить резолютивну частину, яка відповідає рішенню суду, а виконавець не вправі її змінювати. Зазначив, що зазначення у постанові про відкриття суми згідно рішення суду, не є підтвердженням того, що виконавець буде стягувати усю суму. Вказав, що приватному виконавцю відомо, що виконавчий документ був частково виконаний та залишок несплаченої суми становить 6801377,85 грн. Крім цього, представник подав до суду заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, згідно якої просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.
Представник стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
При цьому, суд також виходить з того, що положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану» покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Мотиви та висновки суду, обставини встановлені під час судового розгляду та докази у справі, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В силу вимог статті 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначаються розділом IV Закону № 1404-VIII.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII, у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27цього Закону.
Судом встановлено, що 09.05.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71776962 з примусового виконання виконавчого листа №2-2116/11, виданого 24.12.2014 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТзОВ «Тиверія» солідарно в користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» 8654574 гривень 19 копійок заборгованості, 1700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Разом з тим, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого Андрія Миколайовича перебувало виконавче провадження № 60940985 з примусового виконання виконавчого листа №2-2116/11, виданого 24.12.2014 Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» 8 654 574 гривень 19 копійок заборгованості.
28.04.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим Андрієм Миколайовичем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви Стягувача від 26.04.2023 року, згідно якої залишок нестягнутої суми становить 6801377,85 грн. Таким чином, у період з 27.12.2019 по 28.04.2023 року в межах виконавчого провадження № 60940985 з примусового виконання виконавчого листа №2-2116/11 з ОСОБА_1 було стягнуто 1853196,34 грн.
Представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. у відзиві зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 71776962 фактично містить дані про резолютивну частину рішення суду, яку виконавець не вправі змінювати. Також, вказав що його довірителю відомо, що виконавчий документ був частково виконаний, а залишок несплаченої суми становить 6801377,85 грн. Наведені доводи представника в ході провадження у справі спростовані не були.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем, в межах примусового виконання виконавчого провадження № 71776962, при винесені оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження було дотримано вимог закону і право заявника скарги не порушено. Суд зазначає, що скаржник має можливість звернутися до приватного виконавця із заявою про перерахунок розміру заборгованості боржника в межах виконавчого провадження, з метою врахування суми заборгованості, яка була стягнута в примусовому порядку у виконавчому провадженні № 60940985.
В свою чергу, часткове стягнення заборгованості у примусовому порядку на підставі рішення суду і відповідного виконавчого документу, не зобов`язує стягувача подавати до виконання виконавчий документ із зазначенням у ньому актуального розміру боргу.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.
Вирішуючи питання витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею 452 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Судом встановлено, що 03 квітня 2023 між адвокатом Кусим Андрієм Васильовичем та Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем укладено договір про надання правової допомоги № 01/04/2023.
Згідно рахунку №14 за правничі послуги, що надані на підставі Договору про надання правової допомоги №01/04/2023 від 03 квітня 2023 року, розмір витрат приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. на професійну правничу допомогу становить 4500 гривень та складається з наступного:
-вивчення та перевірка документів правового характеру у справі 1500 грн;
-підготовка документів для подачі до суду 1500 грн;
-участь у судовому засіданні включаючи час що витрачається адвокатом на проїзд, час очікування судових засідань 1500 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Скаржник не подала до суду жодних заперечень з приводу поданої представником Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_5 адвокатом Кусим А.В. заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).
Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані адвокатом Кусим А.В. документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4500 грн. 00 коп. не є цілком співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Визначаючи розмір витрат які підлягають стягненню, суд виходить з критеріїв наведених вище, а саме складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (подання відзиву та участь у судових засіданнях), обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному розрахунку), характеру заявлених вимог, а також значення справи для кожної сторони. Суд також враховує кількість, обсяг та зміст документів поданих суду сторонами, тривалість провадження у справі з врахуванням процесуальної поведінки сторін, складність та категорію справи.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 гривень.
Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження»,
У задоволенні скарги відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича компенсацію за понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Представник скаржника адвокат Качмар Іван Остапович

(79005, м. Львів, вул. Тершаковців, 2А, офіс 105)

особа, рішення якої оскаржується Приватний виконавець Білецький Ігор Миронович

(79000, м. Львів, вул. Грабовського П., буд. 11 офіс № 104);

представник особа, рішення якої оскаржується адвокат Кусий Андрій Васильович

(79053, м. Львів, вул. В. Великого, 18, офіс 311)

стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія»

(79019, м. Львів, пл. Старий Ринок, 1).

Повний текст ухвали складено 17 липня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький