Ухвала

12 липня 2023 року

м. Київ

справа № 461/2812/22

провадження № 61-10088ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенка Леоніда Леонідовича на постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у справі за заявою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дібровна 6» про забезпечення позову у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дібровна 6» до Львівської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання частково недійсними та скасування ухвал Львівської міської ради, скасування державної реєстрації та припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дібровна 6» (далі - ОСББ «Дібровна 6») звернулося до суду з позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просило суд:

- визнати незаконною ухвалу Львівської міської ради № 896 від 20 травня 2021 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою» у частині надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку орієнтовною площею 754 кв. м за адресою

АДРЕСА_1 (пункт 19 Додатку до ухвали) з дати її прийняття;

- визнати незаконною Ухвалу Львівської міської ради від 07 жовтня 2021 року № 1542 «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою та передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» у частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 000 кв. м (кадастровий номер земельної ділянки :07:004:0053) (п.61 Додатку до Ухвали) за адресою АДРЕСА_1 з дати її прийняття;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1 000 кв. м (кадастровий номер земельної ділянки :07:004:0053) за адресою АДРЕСА_1 ;

- припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1 000 кв. м (кадастровий номер земельної ділянки :07:004:0053) за адресою: АДРЕСА_1 .

У січні 2023 року голова ОСББ «Дібровна 6» - ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила суд: заборонити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчиняти дії щодо відчуження в цілому чи

в частині, здачі в оренду, укладення договорів (в цілому чи частини) застави (іпотеки), передачі в користування третім особам належні їм на праві спільної часткової власності житловий будинок та земельну ділянку за адресою:

АДРЕСА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСББ «Дібровна 6» до Львівської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання частково недійсними та скасування ухвал Львівської міської ради, скасування державної реєстрації та припинення права власності.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСББ «Дібровна 6» не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів, які мали

б підтвердити, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчиняють чи мають намір вчинити дії щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСББ «Дібровна 6» задоволено частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2023 року скасовано.

Заяву про забезпечення позову задоволено частково.

До набрання законної сили рішення суду у даній справі заборонено

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчиняти дії щодо відчуження належної їм на праві спільної часткової власності земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 .

У решті вимог відмовлено.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що поведінка ОСОБА_1 та її представника дає підстави вважати, що існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки нові власники спірної земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть відчужити її, чи в інший спосіб передати право на неї третім особам.

30 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко Л. Л. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року (надійшла до суду 07 липня 2023 року), в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що постанова апеляційного суду про забезпечення позову не відповідає вимогам ЦПК України.

Представник заявника зазначає, що підставою касаційного оскарження

є відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах.

Також вказує, що предметом позову є законність чи незаконність ухвал Львівської міської ради, а не законність чи незаконність договорів щодо нерухомого майна. Крім того, ОСББ «Дібровна 6» не має права власності чи користування щодо спірної земельної ділянки, яка є об`єктом оскаржуваних ухвал.

Також зазначає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень

колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи в суді, 07 вересня 2022 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, серія та номер 3643 від 07 вересня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І. Я., відчужила житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/2 частині кожній.

Львівський апеляційний суд правильно зазначив, щопісля укладення

07 вересня 2022 року договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, за яким ОСОБА_1 відчужила житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судом неодноразово призначались судові засідання, на яких був присутній представник ОСОБА_1 , який не повідомив про відчуження його довірителькою земельної ділянки, право власності на яку оспорюється.

Встановивши, що предметом спору, який виник між сторонами у справі, є визнання незаконною ухвали Львівської міської ради в частині надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку орієнтовною площею 754 кв. м за адресою АДРЕСА_1 ; визнання незаконною ухвали Львівської міської ради в частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 000 кв. м (кадастровий номер :07:004:0053) за адресою АДРЕСА_1 ; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку (кадастровий номер :07:004:0053) та припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку (кадастровий номер :07:004:0053), а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ОСББ «Дібровна 6» про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчиняти дії щодо відчуження належної їм на праві спільної часткової власності спірної земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 .

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що вимоги ОСББ «Дібровна 6» щодо заборони ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 здавати в оренду, укладати договори (в цілому чи частини) застави (іпотеки), передавати в користування третім особам належну їм на праві спільної часткової власності земельну ділянку за адресою:

АДРЕСА_1 - не можуть бути задоволеними, оскільки в такому випадку буде порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод, де передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Часткове задоволення заяви про забезпечення позову та застосування апеляційним судом такого заходу забезпечення позову, як заборона відчуження спірної земельної ділянки, є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечують збалансованість інтересів сторін, і не порушують права учасників судового процесу.

Посилання представника заявника на ту обставину, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є учасниками справи № 461/2812/22, на правильність висновків апеляційного суду не впливає, оскільки ці особи набули права власності на спірну земельну ділянку під час розгляду справи в суді, і позивач ОСББ «Дібровна 6» подав до суду заяву про залучення до участі у справі вказаних осіб як співвідповідачів.

Верховний Суд також звертає увагу, що самі нові власники земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , якім постановою суду заборонено вчиняти дії щодо відчуження належної їм земельної ділянки,постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року не оскаржили, а представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко Л. Л. не має повноважень на представництво їх інтересів.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенка Леоніда Леонідовича на постанову Львівського від 11 травня 2023 року у справі за заявою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дібровна 6» про забезпечення позову у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дібровна 6» до Львівської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання частково недійсними та скасування ухвал Львівської міської ради, скасування державної реєстрації та припинення права власності, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник