Справа № 462/2391/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мруць І. С.,

за участю секретаря судового засідання Шостак К.Р.

справа №462/2391/23

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заробітної плати,-

встановив:

позивач звернулася до суду із позовом, в якій просить стягнути з відповідача на її користь 210 092 грн. мінімальної заробітної плати, гарантованої законом за період з травня 2020 року по березень 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова і працює на посаді реєстратора медичного. Зазначає, що з серпня 2017 року та по даний час заробітна плата працівникам поліклініки не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Відсутність нарахувань заробітної плати тривалий час та факт перебування у трудових відносинах підтверджуються доданими копіями рішень Залізничного районного суду м.Львова щодо стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі, які не були оскаржені та набрали законної сили. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками та пам`ятку про права та обов`язки, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 23)

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 4 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заробітної плати задоволено та стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 27169 грн. заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2017 року по березень 2018 року. (а.с. 9-11)

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 2 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заробітної плати задоволено та стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 18615 грн. заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року. (а.с. 12-13)

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заробітної плати задоволено та стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 83860 грн. заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2018 року по квітень 2020 року. (а.с. 14-15)

Вказаними судовими рішення було встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова, працює на посаді медичного реєстратора. Відомості про припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Також, встановлено, що позивач ОСОБА_1 зарахована у 3-тю стоматологічну поліклініку м. Львова, що підтверджується записами у трудовій книжці. (а.с. 4-5)

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України ОСОБА_1 за період з травня 2020 по березень 2023 не отримала заробітну плату. (а.с.6-8)

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата.

Згідно із приписами ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно із п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» було встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня 5000 гривень.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» було встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» було встановлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6500 гривень, з 1 жовтня - 6700 гривень.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» було встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700 гривень.

Позивач подала до суду розрахунок, відповідно до якого сума невиплаченої заробітної плати за період з травня 2020 року по березень 2023 року становить 210 092 грн з розрахунку: травень-серпень 2020 (4 місяці) ? 4723 грн. = 18 892 грн.; вересень-грудень 2020 (4 місяці) ? 5000 грн. = 20 000 грн.; січень-листопад 2021 року (11 місяців) ? 6000 грн. = 66 000 грн.; грудень 2021 вересень 2022 (10 місяців) ? 6500 грн. = 65 000 грн.; жовтень 2022 березень 2023 (6 місяців) ? 6700 грн. = 40 200 грн.; Сума всього: 18 892 грн. + 20 000 грн. + 66 000 грн. + 65 000 грн. + 40 200 грн. = 210 092 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, ним також не надано доказів того, що трудові відносини між сторонами припинено, як і доказів, які б свідчили про те, що протягом 2020 2023 років позивачу ОСОБА_1 проводилося нарахування та виплата заробітної плати.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем та з травня 2020 року по березень 2023 останній не нараховує і не виплачує їй заробітної плати, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі за цей період у розмірі 210 092 грн, а тому позов слід задовольнити у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 2100,92 грн., від сплати якого позивач була звільнена, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 258-259, 263- 265, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заробітної плати - задоволити.

Стягнути із Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова на користь ОСОБА_1 210 092 (двісті десять тисяч дев`яносто дві) гривні невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2020 року по 31 березня 2023 року.

Стягнути із Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова на користь держави 2100 гривень 92 копійки судового збору.

Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах виплати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Комунальна 3-я стоматологічна поліклініка м. Львова, , місцезнаходження: 79021, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 17.

Рішення суду складено 12 липня 2023 року.

Суддя: І.С. Мруць