Справа № 309/1051/23
Провадження № 2/309/233/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Савицького С.А.

при секретарі Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хуст за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 листопада 2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстровано виконкомом Липовецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 19. За час спільного проживання в шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею. За рішенням Хустського районного суду від 08.12.2012 року у цивільній справі № 309/4700/22 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач постійного місця роботи не має, однак отримує мінливий дохід, працюючи по найму. Він припинив приймати участь у вихованні дітей, жодної матеріальної допомоги не надає. Всі витрати по утриманню дітей лежать на ній. Відповідач є працездатною особою, інших утриманців у нього немає, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Посилаючись на викладене просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 13300 грн. щомісячно до досягнення ними повнолітнього віку.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Поляков М.В. не з`явилися. Представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Габор Я.І., в судове засідання не з`явились, представником відповідача до суду подано заяву про розгляд справи без їх участі. Від представника відповідача адвоката Габор Я.І. надійшло заперечення на позов, у якому вона просить суд відмовити у задоволенні вимог позовної заяви. У своєму запереченні на позов посилається на те, що позивачка не надала суду доказів того, що діти проживають з нею, оскільки будинок, в якому вона була зареєстрована разом з дітьми належить ОСОБА_2 , діти проживають з батьком, а ОСОБА_1 визнана такою, що втратила право користування житлом згідно рішення Хустського районного суду від 26.04.2023р. Діти ходять до Липовецького ЗЗСО І-ІІІ ст., а позивачка не має постійного зареєстрованого місця проживання. Як на підставу заперечень проти позову, відповідач просить відмовити в його задоволенні.

З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, укладеному 16 листопада 2006 року у виконкомі Липовецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 19. (а.с. 7).

Судом встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_1 від 20.05.2008 року та серія НОМЕР_2 від 08.07.2014 року. (а.с 8,9).

Згідно рішенням Хустського районного суду від 08.12.2022 року у цивільній справі № 309/4700/22 шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 7).

Згідно довідки Липовецького старостинського округу № 75/02-22 від 02.03.2023 року, виданої позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3., мешканці АДРЕСА_1 , в тім що вона має слідуючий склад сім`ї: сини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 15).

Згідно довідки Липовецького старостинського округу № 118/02-22 від 21.04. 2023 року, виданої відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4., мешканцю АДРЕСА_1 , в тім що він має слідуючий склад сім`ї: сини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 29)

Крім того рішенням Хустського районного суду від 26.04.2023 року у цивільній справі № 309/1017/23 позивачку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с. 36).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України).

При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, так як позивач та її представник, адвокат Поляков М.В., не надали до суду доказів про те, що діти проживають разом із ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні. Вказані обставини підлягають обов`язковому доказуванню, оскільки є підставою для стягнення аліментів на утримання дітей.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведені та необґрунтовані, фактично позовні вимоги грунтуються на припущеннях позивача, тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184 Сімейного Кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.