печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання -Ковалівській В.В.,

За участю позивача ОСОБА_1

Представника відповідача Григорян О.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація» про відшкодування моральної шкоди, ВСТАНОВИВ:

В квітні 2023р. позивач звернувся до суду з позовом Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається, що внаслідок протиправних дій Відповідача по тривалому невиконанню рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19.10.2021 р, яке мало місце з 19.10.21 р. по 11.01.2023 p., зазнавав моральних страждань, втрачав нормальні життєві зв`язки, був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Протягом 16 місяців знаходився у стані невизначеності, через протиправне невиконання рішення суду постійно нервував, відчував себе принижено, втрачав нормальні життєві зв`язки, оскільки був вимушений тривалий час звертатись до різних державних органів, організацій та суду з тим, щоб примусити Відповідача виконати рішення суду про поновлення на роботі. Оскільки його дії по зверненню до держаних органів (в т.ч. неодноразові поїздки до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська) займали значну частину часу, це призводило до порушення звичайного способу життя, не мав можливості здійснювати належний догляд та лікування хворого батька. Така ситуація, яка виникла через протиправне невиконання Відповідачем рішення суду та як наслідок відсутністю роботи та належної заробітної плати, негативно вплинуло на його самопочуття, спричинило моральні страждання, вимагала додаткових зусиль на організацію свого життя, пошуку засобів існування та утримання своєї сім`ї, лікування хворого батька. Був вимушений економити на харчах, не міг належним чином забезпечувати себе та сім`ю. Оскільки для лікування хворого батька необхідно було більше 200 000 грн., не маючи таких грошей, у відсутності роботи, існуючи лише на пенсію, був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, шукав способи оплати лікування батька, в тому числі за рахунок коштів отриманих в борг . Протиправна поведінка Відповідача по невиконанню рішення суд, примусила економити на харчах, одягу з тим, щоб крім іншого, забезпечити оплату за навчання свого сина, який навчається у Національному авіаційному університеті , за рахунок кредитних коштів . Таке навантаження разом із усвідомленням того факту, що Відповідач тривалий час навмисно не виконує рішення суду про поновлення на роботі, нехтуючи нормами Конституції та КЗПП України, що порушує його право на працю, негативно вплинуло на самопочуття, спричинило моральні страждання та переживання, відчував що не може реалізувати свої звички та бажання, це погіршувало його стосунки в сім`ї. Внаслідок тривалого невиконання рішення суду про поновлення на роботі в AT «ДПЗКУ», порушення його трудових прав було стійким та тривалим, які завдали моральних страждань, зокрема - порушення конституційного права на працю, права на справедливий суд та відшкодування втрат, які були понесені на відновлення порушення прав, яке держава Україна зобов`язана забезпечити і яка є реальним, а не уявним чи покладені обов`язки на судову владу та державу Україна, полягають в тому, щоб рішення суду було не просто винесене, а й виконане, право на справедливий, порушення ст.6 Конвенції, право на судовий захист, адже виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначених комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Просить стягнути 100 000 грн. моральної шкоди, судовий збір. В судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача надав відзив, вказував в судовому засіданні на те що позовні вимоги є безпідставними , не встановлено порушень при виконанні рішення суду про поновлення на роботі, позивачем пропущений строк позовної давності. Посилався ,що , війна росії проти України унеможливила негайне виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19.10.2021 р. у справі № 265/968/21. 19 грудня 2022 року Відповідачем отримано Постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2022 р. (ВП №70558966), якою зобов`язано АТ «ДПЗКУ» поновити ОСОБА_1 на роботі з 12 січня 2023 року. На виконання вищевказаної постанови Товариством видано наказ від 11.01.2023 р. «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким Позивача поновлено на роботі в АТ «ДПЗКУ». Товариство належним чином здійснило поновлення Позивача та у строк визначений вищевказаною постановою державного виконавця - 12.01.2023, а тому будь-які порушення зі сторони роботодавця відсутні Позивач надав відповідь на відзив. Щодо пропуску строку позовної давності вказував, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день поновлення його на роботі. Про порушення своїх трудових прав, в частині не поновлення на посаді та затримці (невиконання) рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19.10.2021 р, достовірно дізнався 23.01.2023 року, після отримання наказу від 11.01.2023 р. тому, вважає, що перебіг строку звернення до суду починається саме з цієї дати. Не погоджується із позицією Відповідача про те, що війна з Росією унеможливила своєчасне виконання рішення про поновлення на роботі, оскільки рішення суду Відповідач повинен був виконати ще 19.10.2021 р. (негайно), задовго до вторгнення росії в Україну. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 21.04.2023р. відкрито провадження в порядку спрощеного з викликом сторін. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19.10.2021 р. задоволено позов ОСОБА_1 до AT «ДПЗКУ» про поновлення на роботі. На виконання рішення суду наказом від 11.01.2023 р. AT «ДПЗКУ» позивача поновлено на посаді головного фахівця відділу по роботі з проблемними активами управління по роботі з контрагентами департаменту безпеки . З даним наказом позивач був ознайомлений 23.01.2023 р. 25.01.2023 ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням з 08.02.2023, у зв`язку з чим Товариством видано наказ від 08.02.2023 № 08.02/1-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до статті 38 КЗпП України. В позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що у зв`язку із тривалим невиконанням рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19.10.2021 р. у справі № 265/968/21, спричинена моральна шкода. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.22р. за заявою ОСОБА_1 відновлене втрачене провадження№ 265/968/21 (а.с.3-4) 13.12.2022р. подав заяву про прийняття до виконання виконавчого листа по справі № 265/968/21 про поновлення на роботі(а.с.15) Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 Кодексу законів про працю України). Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України). Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження порушення його особистих немайнових прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. В порушення вимог вищенаведених процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача при виконанні рішення суду та наслідками, зазначеними позивачем у позові. Судом не визнавалась бездіяльність відповідача незаконною при виконанні рішення.Таким чином суд приходить до висновк що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Керуючись ст.ст. ,23, 1166 ЦК України ст. 12,141,81,263,264,273 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація» про відшкодування моральної шкоди відмовити. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 відповідач: Акціонерне товариство «Державна продовольчо - зернова корпорація»: 01601,м.Київ, вул.. Саксаганського,1 Суддя Остапчук Т.В.