КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/4262/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Київ

Справа № 367/5199/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Мерзлого Л.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 серпня 2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «КІА Magentis», р.н. НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_4 , рухаючись по вул.Г. Сковороди у м. Ірпінь, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого пішохід від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої медичної допомоги.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 11 серпня 2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000884 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 , як володільця транспортного засобу, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ «Альфа-Гарант» (поліс № 200149238).

01 жовтня 2020 року на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про виплату грошового відшкодування для сина загиблого - ОСОБА_6 , для дружини загиблого - ОСОБА_1 , для сина загиблого (опікуном якого є ОСОБА_1 ) - ОСОБА_3 .

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 226 704 грн., з яких: 56 676 грн. - моральна шкода для двох синів та дружини, 170 028 грн. - відшкодування на утримання недієздатного сина.

21 жовтня 2020 року на адресу ТВД СК «Альфа-Гарант» було скеровано заяву про долучення документів, а також збільшено суму страхового відшкодування для дружини загиблого - ОСОБА_1 , адже було додано документи, що підтверджують здійснені нею витрати на поховання на суму 30445 грн.

18 листопада 2020 року та 21 січня 2021 року на адресу ТВД СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяви про долучення документів, серед яких була і постанова про закриття кримінального провадження №000884 від 30.11.2020 року.

Листом від 17 травня 2021 року та листом від 28 травня 2021 року ТВД СК «Альфа-Гарант» повідомило про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого через систему грошових переказів КД УДППЗ «Укрпошта» було сплачено 56 676,00 грн. моральної шкоди (по 18 892,00 грн. для сина загиблого - ОСОБА_6 , для дружини загиблого - ОСОБА_1 , для сина потерпілого (опікуном якого є ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ), а також 30 445 грн. витрат на поховання для дружини загиблого - ОСОБА_1 .

Було вирішено провести часткову виплату страхового відшкодування (відшкодування на утримання для сина потерпілого (опікуном якого є ОСОБА_1 ) - ОСОБА_3 ) у розмірі 85 014 грн., що становить 50% страхового відшкодування від загального розміру відшкодування на утримання, яка повинна виплатитися сину загиблого. У виплаті інших 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну шкоду відмовлено. Відмову у виплаті 50% страхового відшкодування страховик аргументує наявністю провини пішохода ОСОБА_5 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Більше того, ТВД СК «Альфа-Гарант» було розстрочено загальну суму 85014 грн. на щомісячні платежі у розмірі по 2361, 50 грн. кожного місяця.

У травні 2021 року на рахунок позивача надійшло 21253, 00 грн відшкодування на утримання, а у червні 2021 року - щомісячний платіж у розмірі 2361, 50 грн.

З вказаним рішенням відповідача про виплату відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, в розмірі 50% від передбаченої законодавством суми страхового відшкодування із щомісячним перерахуванням до повного погашення не погоджується, вважає, що воно суперечить Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Зазначає, що у даній ситуації смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Крім того, звертає увагу суду, що згідно з ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У постанові про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 відсутня будь-яка інформація щодо умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, стверджує, що відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу -ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі.

Відповідач сплатив моральну шкоду та витрати на поховання у загальному розмірі (56 676 грн. та 30 445 грн. відповідно), не діливши відповідальність, а тому можна резюмувати те, що відповідач визнав свій обов`язок сплатити повну суму відшкодування витрат на утримання. Враховуючи те, що у даній ситуації смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля, таке положення про ділення відповідальності застосовувати не слід через необґрунтованість.

Однак, ТВД СК «Альфа-Гарант», всупереч ст.27.2 та 36.2 Закону здійснено виплату страхового відшкодування на утримання одноразово у розмірі 21253 грн., що є незаконним, оскільки, вказана сума є меншою, ніж 36 мінімальних заробітних плат.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування однією виплатою у зв`язку із вищенаведеним та тим, що позивач представляє інтереси недієздатного, який є непрацездатним, потребує постійної матеріальної допомоги, якої останній позбувся у зв`язку із втратою годувальника. Відтак, враховуючи належність суми страхового відшкодування та визнання відповідачем вказаної суми страхового відшкодування за недієздатним ОСОБА_3 , розтермінування виплати відповідачем порушує матеріальне право недієздатного.

Загальна сума вимоги за шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_5 , становить 146413 грн. для сина потерпілого, законним представником (опікуном) якого є ОСОБА_7 - ОСОБА_3 : 50% несплачених витрат на утримання - 146 413 грн.

Згідно з розрахунками, до загальної суми заборгованості 146 413 гривень нараховуються пеня, три проценти річних та інфляційні втрати за користування чужими коштами за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України.

Сума нарахування заборгованості за невиплату 50% витрат на утримання за період з 28.05.2021 року по 05.07.2021 року складає: 2815,94 грн., з яких: пеня - 2346,62 грн., відсотки річні - 469,32 грн., інфляційні втрати - 0 грн.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), що діє як опікун в інтересах недієздатної особи ОСОБА_3 , страхове відшкодування у розмірі 146 413 грн.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 8748 грн. 68 коп., три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 1684 грн. 75 коп., інфляційні втрати у розмірі 292 грн. 83 коп. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що право осіб, які знаходились на утриманні потерпілого на отримання відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, передбачено п.27.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.27.2 ст.27 вказаного Закону, страховик здійснює відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного Кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховою компанією не було зазначено, на підстав якого процесуального документу чи нормативно - правового акту було прийнято рішення щодо виплати 50% страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, тобто суми, що дорівнює 18 мінімальним зарплатам у місячному розмірі, а не 36 мінімальним заробітним платам, як це вимагається Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) зазначений у ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналізуючи норми ст. 37 вказаного Закону прийняте рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі не відповідає жодному пункту даної норми, відтак підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування у даному випадку відсутні, тому відповідачем порушено законні права позивача на одержання належного страхового відшкодування.

Також вважає, що розстрочення виплати страхового відшкодування суперечать положенням спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими визначено строки, порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Враховуючи те, що Закон не передбачає можливості виплати страхового відшкодування частинами, як не передбачає можливості розтермінування або відтермінування виплати відшкодування, з урахуванням п, 27.5 ст. 27 та п. 36.2 ст. 36 цього Закону страховик повинен виплатити страхове відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого лише у вигляді одноразової виплати. Якби одноразова виплата страхового відшкодування була правом страховика, Закон №1961-ІУ містив би умови, за яких страхове відшкодування може бути сплачено одноразово, а за яких - частинами. Також Закон містив би обов`язкові строки та мінімальні розміри періодичних виплат. Оскільки в Законі міститься лише посилання на можливість одноразової виплати та передбачає максимальний строк здійснення виплати страхового відшкодування, - виплата всієї суми страхового відшкодування не пізніше 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування не право страховика, а його обов`язок.

Вважає, що ухвалене судом оскаржуване рішення не містить жодної мотивованої аргументації, в тому числі і оцінки аргументів позивача чи заперечень відповідача. Суд першої інстанції: не навів у судовому рішенні нормативного обґрунтування, а саме не аргументував те, на якій підставі страховик сплачує лише 50% відшкодування витрат на утримання; не врахував загальні принципи права, а саме те, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному; знехтував основоположним правом особи з інвалідністю на матеріальне забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант» Білинова А.В. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року встановлено, що ДТП, яка мала місце 11.08.2020 року сталася внаслідок порушення ОСОБА_5 пп. 4.1., 4.7., 4.14 а), б) ПДР України, в той час, як в діях водія ОСОБА_4 невідповідностей у виконанні вимог ПДР України не вбачається.

Тобто, загальна сума страхового відшкодування, передбачена п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів» за страховим випадком, яке мало місце 11.08.2020 року, становить 85014,00 грн. (4723,00 мінімальна з/п станом на дату ДТП * 36/2 обопільна вина учасників ДТП.)

Товариством було складено графік виплати страхового відшкодування за п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого частина суми у розмірі 21253,50 грн. була сплачена Товариством 28.05.2021 року, інша частина грошових коштів перераховується та буде перераховуватися Товариством через систему грошових переказів КДУДППЗ «Укрпошта», до 30 числа кожного наступного місяця у сумі 2361,50 грн. до повного його погашення згідно затвердженого графіку виплати страхового відшкодування.

Таким чином, відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Всі платежі (страхові виплати) в межах страхової суми сплачуються щомісячно, як то передбачено ч. 1 статті 1200 Цивільного кодексу України, дитині загиблого - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до п. 27.5. ст. 27 спеціального закону, яким є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Тобто, виплата страхового відшкодування, пов`язана із смертю потерпілого у вигляді одноразової виплати є лише правом страховика, а не обов`язком.

Чинне законодавство України саме страховика зобов`язало здійснювати дії щодо розслідування причин та обставин страхового випадку, визначення суми страхового відшкодування а також, в даному випадку, визначати порядок здійснення (сплати) страхового відшкодування - аналогічний правовий висновок викладено в постанові Київського апеляційного суду від 05.10.2022 по справі № 371/471/20.

Оскільки, загиблий ОСОБА_5 на дату смерті офіційно не працював та інформацію про отримувані доходи Товариству не надано, тому прийнято рішення про виплату відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати (тобто, за вирахуванням частки, яка припадала на самого потерпілого) на день настання дорожньо-транспортної пригоди, із щомісячним перерахуванням до вичерпання ліміту (50% від 36 мінімальних заробітних плат).

Вважає, що апеляційна скарга не містить жодних спростувань висновків суду першої інстанції. Позивачем не надано жодного доказу на ствердження своєї правової позиції, а головне не надано належних та допустимих доказів перебування на утриманні.

У додаткових поясненнях ТДВ СК «Альфа-Гарант» зазначило, що станом на 12.06.2023 року загалом сплачено по даному страховому випадку - моральної шкоди - 56 676 грн. , витрат на поховання - 30 445 грн., витрат на утримання - 77 929,50 грн.

Отже, ТДВ СК «Альфа-Гарант» продовжує сплачувати періодичні страхові платежі по справі на користь утриманця ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , що беззаперечно буде також здійснено в майбутньому згідно норм чинного законодавства України. Всі платежі в межах страхової суми сплачуються щомісячно як то передбачено ч. 1 статті 1200 Цивільного кодексу України

У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 35.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами.

Підстав для стягнення на користь позивача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат немає, так як відповідач не допустив порушення строків виплати страхових сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року встановлено, що ДТП, яка мала місце 11.08.2020 року сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_5 пп. 4.1., 4.7., 4.14 а), б) ПДР України, в той час, як в діях водія ОСОБА_4 невідповідностей у виконанні вимог ПДР України не вбачається.

Тобто, загальна сума страхового відшкодування, передбачена п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів» за страховим випадком, яке мало місце 11.08.2020 року, становить 85014,00 грн. (4723,00 мінімальна з/п станом на дату ДТП * 36/2 обопільна вина учасників ДТП.

Товариством було складено графік виплати страхового відшкодування за п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого частина суми у розмірі 21253,50 грн. була сплачена Товариством 28.05.2021 року, інша частина грошових коштів перераховується Товариством через систему грошових переказів КДУДППЗ «Укрпошта», до 30 числа кожного наступного місяця у сумі 2361,50 грн. до повного його погашення згідно затвердженого графіку виплати страхового відшкодування.

Таким чином, станом на 10.08.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» вже сплачено в загальному 116 568,45 грн., що вже свідчить про виконання ТДВ СК «Альфа-Гарант» своїх зобов`язань в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

ТДВ СК «Альфа-Гарант» виконує взяті на себе зобов`язання зі сплати щомісячних платежів, і доказів протилежного позивач суду не надав, що стверджується платіжними дорученнями щодо перерахування щомісячних платежів.

Крім того, суд прийняв до уваги заперечення відповідача про те, що оскільки загиблий ОСОБА_5 на дату смерті офіційно не працював та інформацію про отримувані доходи Товариству не надано, тому ним прийнято рішення про виплату відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати (тобто, за вирахуванням частки, яка припадала на самого потерпілого) на день настання дорожньо-транспортної пригоди, із щомісячним перерахуванням до вичерпання ліміту (50% від 36 мінімальних заробітних плат).

Однак погодитись з висновками суду першої інстанції у повному обсязі неможливо, оскільки висновки зроблені за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

Як встановлено з матеріалів справи, 11 серпня 2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «КІА Magentis», р.н. НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_4 , рухаючись по вул. Г. Сковороди у м. Ірпінь, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої медичної допомоги.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 11 серпня 2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000884 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 , як володільця транспортного засобу, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ «Альфа-Гарант» (поліс № 200149238).

01 жовтня 2020 року на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про виплату грошового відшкодування для сина загиблого - ОСОБА_6 , для дружини загиблого - ОСОБА_1 , для сина загиблого (опікуном якого є ОСОБА_1 ) - ОСОБА_3 .

Загальна сума заявлених вимог по виплаті страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 226 704,00 грн., з яких: 56 676,00 грн. - моральна шкода для двох синів та дружини, 170 028,00 грн. - відшкодування на утримання недієздатного сина.

21 жовтня 2020 року на адресу ТВД СК «Альфа-Гарант» було скеровано заяву про долучення документів, а також збільшено суму страхового відшкодування для дружини загиблого - ОСОБА_1 , адже було додано документи, що підтверджують здійснені нею витрати на поховання на суму 30445 грн.

Листом від 28 жовтня 2020 року ТВД СК «Альфа-Гарант» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП, а також просило надати додаткові документи та інформацію до заяви про виплату страхового відшкодування.

Постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року встановлено, що ДТП, яка мала місце 11.08.2020 року сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_5 пп. 4.1., 4.7., 4.14 а), б) ПДР України, в той час, як в діях водія ОСОБА_4 невідповідностей у виконанні вимог ПДР України не вбачається.

Листом від 17 травня 2021 року та листом від 28 травня 2021 року ТВД СК «Альфа-Гарант» повідомило про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого через систему грошових переказів КД УДППЗ «Укрпошта» було сплачено 56 676 грн. моральної шкоди (по 18 892 грн. для сина загиблого - ОСОБА_6 , для дружини загиблого - ОСОБА_1 , для сина потерпілого (опікуном якого є ОСОБА_1 - ОСОБА_8 ), а також 30445 грн. витрат на поховання для дружини загиблого - ОСОБА_1 .

Відповідно до страхового акту № ЦВ/20/5598/3, розрахунку суми страхового відшкодування, графіку виплати , розмір страхового відшкодування утриманцю померлого ОСОБА_5 - недієздатному ОСОБА_3 визначено у загальній сумі 85 014 грн., що становить 50% страхового відшкодування, визначеного ст. 27 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У виплаті інших 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну шкоду відмовлено, з посиланням на положення п. 36.3 ст. 36 Закону « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування на кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відмову у виплаті 50% страхового відшкодування страховик аргументує наявністю провини пішохода ОСОБА_5 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. ТВД СК «Альфа-Гарант» було розстрочено загальну суму 85014 грн на щомісячні платежі у розмірі по 2361, 50 грн. кожного місяця.

Так, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено частину страхового відшкодування, а саме: 14.05.2021 року ОСОБА_1 сплачено 18892,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, що належить сину загиблого;

14.05.2021 року 49337,00 відшкодування частини моральної шкоди, що належить дружині загиблого та відшкодування витрат на поховання;

14.05.2021 року ОСОБА_6 сплачено 18892,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, що належить сину загиблого;

14.05.2021 ОСОБА_1 сплачено 359,68 грн., 146,99 грн., 146,99 грн. пені за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування;

28.05.2021 року ОСОБА_1 сплачено 21423,53 грн. частина страхового відшкодування по втраті годувальника за 9 місяців;

28.05.2021 року ОСОБА_1 сплачено 285,76 грн. пені за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування;

03.06.2021 року ОСОБА_6 сплачено 2361,50 грн. черговий платіж по втраті годувальника;

21.07.2021 року ОСОБА_1 сплачено 2361,50 грн. черговий платіж по втраті годувальника;

06.08.2021 року ОСОБА_1 сплачено 2361,50 грн. черговий платіж по втраті годувальника

Таким чином, станом на 10.08.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплачено в загальному 116 568,45 грн.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просила стягнути страхове відшкодування утриманцю померлого в розмірі 146 413 грн., що розраховане наступним чином : 36 мінімальних заробітних плат станом на дату ДТП х 4723 грн. = 170 028 грн., за мінусом виплаченої суми відшкодування станом на дату подання позовної заяви, тобто : 170 028 грн. - 21 253 грн. - 2361 грн. 50 коп. = 146 413 грн. 50 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції погодився із доводами відповідача про наявність підстав для застосування положень п. 36.3 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки у постанові про закриття кримінального провадження встановлено, що пішохід ОСОБА_5 порушив правила дорожнього руху, тоді як невідповідностей вимогам ПДР у діях водія ОСОБА_4 не встановлено. Тому суд вважав обґрунтованою виплату 50% визначеного законом страхового відшкодування.

Разом з тим, суд враховував іншу підставу для виплати 50% від суми визначеного законом відшкодування - ту обставину, що загиблий ОСОБА_5 на дату смерті офіційно не працював, тому відповідачем прийнято рішення про виплату відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати (тобто, за вирахуванням частки, яка припадала на самого потерпілого) на день настання дорожньо-транспортної пригоди, із щомісячним перерахуванням до вичерпання ліміту (50% від 36 мінімальних заробітних плат).

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними відносно ст. 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Тобто правила статей 1187, 1188 ЦК України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 274/2882/17-ц, відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати.

Відповідно до п. 36.3. ст. 36 вказаного Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню до даних правовідносин не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, відповідач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, посилаючись на хибне тлумачення норми п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від передбаченого законом розміру, виходячи із наявності вини пішохода у порушенні правил дорожнього руху, тоді як зазначеною нормою передбачено врахування відповідальності осіб, які володіють транспортними засобами.

Отже, судом першої інстанції не було враховано, що у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц , від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Враховуючи викладене, оскільки постанова про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року не містить висновків про дію непереборної сили або умисел потерпілого ОСОБА_5 , підстав для зменшення визначеного законом розміру страхового відшкодування по втраті годувальника не вбачається.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.

Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №127/20555/20, стягуючи з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 38 945,68 грн., суди залишили поза увагою те, що загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги у цій частині обґрунтованими, оскільки у даному випадку про виплату страхового відшкодування по втраті годувальника було заявлено лише одному утриманцю, відповідно загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та безпідставні заперечення відповідача про те, що на дату смерті ОСОБА_5 офіційно не працював та інформацію про отримувані доходи Товариству не надано, тому прийнято рішення про виплату відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати (тобто, за вирахуванням частки, яка припадала на самого потерпілого) на день настання дорожньо-транспортної пригоди, із щомісячним перерахуванням до вичерпання ліміту (50% від 36 мінімальних заробітних плат).

Крім того, така позиція відповідача суперечить підставам, викладеним відповідачем у листі на ім`я ОСОБА_1 з обґрунтуванням розміру відшкодування, в якому зазначено, що підставою виплати 50% визначеного законом розміру відшкодування є вина самого пішохода у порушенні ПДР.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування утриманцю померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 має становити : 4723 грн. х 36 = 170 028 грн.

Разом з тим, вимоги позивача про виплату їй відшкодування в розмірі 146 413 грн. є завищеними, оскільки відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування до 30 числа кожного наступного місяця у сумі 2361,50 грн. до повного його погашення згідно затвердженого графіку виплати страхового відшкодування в сумі 85 014 грн. Зазначена сума відшкодування виплачується відповідачем щомісячно, остання щомісячна сума має бути сплачена до 30 липня 2023 року, та як вбачається з додаткових пояснень відповідача та наданих платіжних інструкцій, станом на 12.06.2023 року вже виплачено суму в розмірі 77 929 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інша частина невиплаченого відшкодування у розмірі 85 014 грн. ( 170 028 грн. - 85 014 грн.).

Доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розстрочення суми страхового відшкодування щомісячними платежами колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи суперечать нормам матеріального права.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19, тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Також у вказаній постанові Верховний Суд зробив висновок, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення Цивільного кодексу України.

Відтак, є обґрунтованими заперечення відповідача про те, що нормою ст. 1202 ЦК України передбачено право страховика, а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати, адже частиною першою цієї статті передбачено виплату відшкодування щомісячними платежами.

Отже, виплачуючи відшкодування у розмірі по 2361 грн. 50 коп. щомісячно, протягом 36 місяців, тобто на загальну суму 85 014 грн., відповідач дотримався вимог ст. 1202 ЦК України щодо наявності у нього права здійснювати виплату щомісячними платежами. Однак загальний розмір такого відшкодування був визначений відповідачем невірно, та мав становити 170 028 грн.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , 1967 року народження, є опікуном свого недієздатного сина ОСОБА_3 , 1988 року народження, який є інвалідом першої групи безстроково.

Згідно з довідкою Ірпінської міської поліклініки, ОСОБА_3 , 1988 року народження, є інвалідом з дитинства, перебуває на обліку у лікаря психіатра, потребує постійного стороннього догляду, є непрацездатним, потребує постійного прийому ліків ( а.с. 27-31, т. 1).

Звертаючись за виплатою страхового відшкодування, представник заявника у заяві від 18 листопада 2020 року вказував, що за попередній до ДТП календарний рік загиблий ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_1 не отримували офіційного доходу , та вважає, що вказана обставина не позбавляє права сина-інваліда 1 групи на отримання страхового відшкодування на утримання у зв`язку з втратою годувальника.

З огляду на викладені обставини, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів матеріального стану позивача ОСОБА_1 та розміру доходів позивача та загиблого ОСОБА_5 , а також не зазначення позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, виходячи із суті страхового відшкодування ( на утримання, у зв`язку з втратою годувальника), колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково, та про наявність підстав для стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» решти суми страхового відшкодування на утримання у зв`язку з втратою годувальника в сумі : 170 028 - 85 014 = 85 014 грн., шляхом здійснення виплати щомісячними платежами в сумі по 3542 грн. 25 коп. до виплати зазначеної суми відшкодування.

Заперечення представника відповідача доказів перебування ОСОБА_3 на утримання померлого, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи доведено, що повнолітній син загиблого - ОСОБА_3 , 1988 року народження, є недієздатним та непрацездатним, а статтею 198 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав у даному випадку для їх стягнення, виходячи з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Разом з тим, колегія суддів вважає відсутніми підстави для застосування вищевказаної відповідальності страховика, враховуючи наступні обставини:

- на виконання вимог п. 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV , ст. 1200, 1202 ЦК України відповідачем позивачу було призначено виплату страхового відшкодування по втраті годувальника 85 014 грн. щомісячними платежами, як передбачено ч. 1 ст. 1202 ЦК України;

- 14.05.2021 року відповідачем була сплачена пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування,

- у період з 28 травня 2021 року по 12 червня 2023 року відповідач здійснював щомісячні виплати страхового відшкодування в розмірі по 2361 грн. 50 коп.,

- у даному судовому рішенні апеляційний суд дійшов висновку про стягнення іншої частини страхового відшкодування у сумі 85 014 грн. шляхом сплати 24 щомісячних платежів у розмірі по 3542 грн. 25 коп.

Таким чином, підстав для нарахування на заявлену позивачем суму відшкодування у розмірі 146 413 грн. суми пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 3% річних та інфляційних втрат за період з 25 травня 2021 року по 11 жовтня 2021 року - не вбачається, оскільки у вказаний період часу зазначена сума відшкодування (146 413 грн.) простроченою не була.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене вище уваги не звернув, не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача суми страхового відшкодування по втраті годувальника у розмірі 85 014 грн., шляхом сплати відповідачем 24 щомісячних платежів у розмірі по 3542 грн. 25 коп., у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Також в апеляційній скарзі представник позивача просить стягнути з відповідача відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції - 10 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Ільків М.М. здійснював представництво позивача ОСОБА_1 у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 03.06.21 від 03 червня 2021 року та ордеру на надання правової допомоги від 05 липня 2021 року ( а.с. 120-126).

Пунктом 6.1 договору визначено, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги відповідно до цього договору становить 10 000 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 161 від 26 серпня 2021 року, зазначена сума - 10 000 грн. сплачена ОСОБА_1 на користь адвоката Ільківа М.М. Відповідно до детального опису наданих послуг, адвокатом було здійснено: аналіз документів наданих клієнтом та формування правової позиції - 4 години, вартість 4000 грн., підготовка та написання позовної заяви - 3 год. - 3000 грн., підготовка та написання інших процесуальних документів ( відзиву, адвокатських запитів, клопотань, заяв) - 3год. - 3000 грн. (а.с. 177, т. 1).

Заперечень відповідача проти вказаної суми витрат позивача на правову допомогу матеріали справи не містять.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційного розподілу судових витрат у разі часткового задоволення позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на правову допомогу пропорційно сумі задоволених позовних вимог: 10 000 грн. х 54,1% = 5410 грн.

Крім того, враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даним позовом та апеляційною скаргою була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. ( за подання позовної заяви) + 1362 грн. ( за подання апеляційної скарги) = 2270 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), що діє як опікун в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , страхове відшкодування у розмірі 85 014 ( вісімдесят п`ять тисяч чотирнадцять) грн. шляхом сплати 24 щомісячних платежів у розмірі по 3542 ( три тисячі п`ятсот сорок дві) грн. 25 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5410 ( п`ять тисяч чотириста десять) грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір в сумі 2270 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.