ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4355/23 Справа № 242/122/23 Суддя у 1-й інстанції - Черков В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №242/122/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 лютого 2023 року,ухвалене у складі судді Черкова В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» у період з 06.12.2010 року по 30.03.2012 рок, з 01.04.2012 року по 05.12.2014 року, з 23.12.2015 року по 31.07.2016 року , з 01.08.2016 року по 19.09.2022 року.. Під час роботи отримав професійне захворювання, причиною якого були тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони, рівня шуму, які перевищують гранично допустимі норми. 27.12.2022 року його первинно встановлено 60 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності.

У зв`язку з наведеним просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 125580,00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 лютого 2023 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 72000 грн. 00 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду змінити в частині зменшення розміру моральної шкоди з утриманням податків з суми відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування зазначив, що ані копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів, ані повісток не отримував, що є порушенням принципу змагальності сторін та права на справедливий суд. В матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача та/або його представника про час та місце розгляду справи. Рішення прийняте в надзвичайно короткий термін за 19 календарних днів, що наштовхує на думку про особисту заінтересованість судді у вирішенні даної справи. Сам текст рішення шаблонний, не враховує особливостей конкретних правовідносин, що склались між сторонами. Суд першої інстанції не врахував висновки, викладені у постановах від 19.10.2022 в справі № 619/1259/18 (провадження № 61- 14651 св 21), від 07.09.2022 в справі №185/10591/21 (провадження № 61-6847св22), де в аналогічних ситуаціях розмір відшкодування був значно меншим. Крім того, зазначив, що суд зобов`язав відповідача здійснити виплату доходу Позивачеві без утримання податків, в той час коли законодавством передбачена виплата доходу лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує. Суд необґрунтовано вдався в рішенні до визначення питання стягувати чи ні податки, а це не є повноваженням суду при вирішенні саме цивільних справ. В разі примусового виконання рішення, державний виконавець стягує всю визначену рішенням суду суму. В такому випадку виконання відповідачем функції податкового агенту взагалі не здійснюється, а позивач повинен самостійно, у встановлені законодавством строки задекларувати дану суму доходу, сплатити з неї передбачену суму податку та нести відповідальність за правильність обчислення, повноту та своєчасність такої сплати.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону, оскільки суд дійшов до нього з порушенням процесуального права.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто з неналежним повідомленням відповідача про розгляд справи, заслуговують на увагу.

Вбачається, що позовну заяву було подано до суду засобами поштового зв`язку у січні 2023 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 лютого 2023 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.02.2023 року о 09 годині 30 хвилин.

Водночас матеріали справи не містять відомостей про направлення відповідачу копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження, а також повідомлення відповідача про розгляд справи.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 лютого 2023 року було ухвалено за відсутності сторін, у тому числі відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, а також про існування даної справи загалом, про що представник відповідача зазначив в апеляційній скарзі.

Зазначене є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Віктор Назаренко проти України» від 3 жовтня 2017 року; «Лазаренко та інші проти України) від 27 червня 2017 року).

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права, у тому числі розгляд справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а саме розгляд за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем, займана посада прохідник 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах, звільнений 19.09.2022 року за ст.38 КЗпП України.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання хворого ОСОБА_1 (Форма П-4) від 30.11.2022 року, позивач отримав захворювання професійного характеру пневмокоіноз, ЛН І ст.., хрпонічна радикулопатія L5 S1двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромами. Супутній діагноз гіпертонічна хвороба І ст.., ступ. 2, СН 0, ризик 2, множинні пігментні невуси шкіри тулуба, дерматофіброма шкіри тулуба, ксероз шкіри ступнів, вертебронарна цервікалгія.

Дата встановлення остаточного діагнозу 16.11.2022 року, раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було.Стаж роботи 29 років 06 місяців 17 днів, з них 11 років 06 місяців 20 днів за професією, 06 років 01 місяць 19 днів у цеху в умовах впливу шкідливих факторів.

Хронічне професійне захворювання виникло за обставин тривалого періоду роботи на підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання вуглепородний пил, важкість праці (фізичне динамічне навантаження, маса вантажу), робоча поза передування в незручній, фіксованій, вимушеній позі, нахили корпусу, рівні звукового тиску, що перевищували нормативні значення.

Згідно довідок МСЕК 12ААВ № 783041 від 27.12.2022 р., 12ААА №091048 від 27.12.2022 року ОСОБА_1 встановлено первинно 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Звертаючись з позовом, позивач зазначив що тяжкі та шкідливі умови праці на підприємстві відповідача призвели до професійного захворювання, та йому було заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив зі ступеню, характеру, обсягу і тривалістю страждань, та того, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 60%, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково.

Апеляційний суд погоджується з такими доводами та зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідку про результати визначення ступеню втрати працездатності, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу безстроково встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності - 60% первинно за професійним захворюванням.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання хворого ОСОБА_1 (Форма П-4) від 30.11.2022 року хронічне професійне захворювання виникло за обставин тривалого періоду роботи на підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання вуглепородний пил, важкість праці (фізичне динамічне навантаження, маса вантажу), робоча поза передування в незручній, фіксованій, вимушеній позі, нахили корпусу, рівні звукового тиску, що перевищували нормативні значення.

Таким чином, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи всі обставини по справі у тому числі: характер та ступень втрати працездатності, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахування встановлення третьої групи інвалідності, яка є робочою групою, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, враховуючи термін роботи позивача саме на підприємстві відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції врахував вищенаведене та обгрунтовано визначив розмір суми матеріальної компенсації моральних страждань яка підлягає стягненню на користь позивача - 72000 грн., дана сума є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.

Щодо посилань відповідача на розрахунок моральної шкоди у інших справах, то зазначені розрахунки зроблені за інших обставин та не можуть слугувати підставою для переоцінки доказів у справі, до чого і зводяться доводи апелянта.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача у частині оподаткування моральної шкоди, то вони підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення на користь ОСОБА_1 72 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання з даної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, звільнення позивача від сплати судового збору та того, що фактично відповідачу було відмовлено у задоволенні його вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 720 грн.

Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 лютого 2023 року задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 лютого 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн. без утримання з даної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь Держави судовий збір у розмірі 720 (сімсот двадцять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: