Справа № 168/206/23
Провадження № 2/168/98/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Таксюк О.С.,

справа №168/206/23, провадження №2/168/98/23

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача - адвоката Найди Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - адвокат Найда Катерина Володимирівна в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до Старовижівського районного суду Волинської області з уточненим позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позов обґрунтовує тим, що 12.02.2020 року на автодорозі М-19 поблизу с. Вужиськ Ратнівського району Волинської області автомобіль "Вольксваген Пассат" д.н.з. НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер. Оскільки, ОСОБА_1 - матір по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю позивачці ОСОБА_1 спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася. Оскільки, ОСОБА_2 - колишня дружина по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю ОСОБА_2 спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася. Оскільки, ОСОБА_3 - дочка по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю ОСОБА_3 спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії, який діяв на момент настання ДТП. За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого СУ ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Авдимирець М.О., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 13 лютого 2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення.

Вищевказані обставини підтверджуються постановою про закриття кримінально провадження від 31.07.2020 року.

20.03.2020 року представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування.

Серед заявлених позивачем ОСОБА_1 до відшкодування вимог, містились: - 18 14500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої 27.3. ст. 27 Закону №1961-IV; 10145,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання потерпілого; 15.12.2020 року відповідач оплатив 9446,00 грн. моральної шкоди та 4448,00 грн. витрат на поховання.

Отже, з врахуванням виплат, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню становить 8699,00 грн. та витрати на поховання в сумі 5697,00грн.

Серед заявлених позивачем ОСОБА_2 до відшкодування вимог, містились: 18 145,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону №1961 (1/3 частки, що належить дочці загиблого) 170 028,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної внаслідок втрати годувальника, (що належить неповнолітній дочці загиблого) 15.12.2020 року відповідач оплатив 9446,00 грн. моральної шкоди.

Отже, з врахуванням виплат, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню становить 8699,00 грн. та 170 028,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної внаслідок втрати годувальника.

Серед заявлених позивачем ОСОБА_6 до відшкодування вимог, містились: 18 145,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону№1961-Щ (1/3 частки, що належить дочці загиблого) 15.12.2020 року відповідач оплатив 9446,00 грн. моральної шкоди.

Отже, з врахуванням виплат, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню становить 8699,00 грн.

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_7 ; ОСОБА_3 .

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні.

З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 54 435,00 грн., виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування.

Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, дорівнює 18 145,00 грн..

Позивач ОСОБА_1 понесла витрати на поховання потерпілого у розмірі 10 145,00 грн., що підтверджує товарний чек від 13.02.2020 р. на суму 5187,00 грн., товарний чек від 13.02.2020 р. на суму 3868,00 грн., квитанція №2 на 1100,00 грн. Отже, загальний розмір відшкодування витрат позивача на поховання становить 10 145,00 грн., що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, для неповнолітньої дочки.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у розмірі 4723,00 грн. на місяць

В такому випадку частка, яка припадає на одного утриманця становить 4723,00 грн.

Як вже було зазначено вище, шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років або до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. На дату смерті годувальника його неповнолітній дочці ОСОБА_8 було 16 років. Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення ОСОБА_7 18-ти років, становить 2 роки.

Згідно п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим. ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Тобто при покладенні обов`язку по відшкодуванню шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, на страховика, діюче законодавство передбачає певні межі такої відповідальності. Зокрема, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2. ст. 27 Закону № 1961-IV)

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Саме баланс таких інтересів у визначених законом межах забезпечується страховиком.

Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п.27.2 ст. 27 Закону №1961-IV, становить 170028,00 грн., який обрахований за формулою: 36 х 4723,00 (мінімальну заробітну плату у 2020 році).

Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої годувальника становить 170 028,00 грн.

Посилаючись на вищенаведене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 5697,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на поховання загиблого, 8699,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду; на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 8699,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду; 170028,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної внаслідок втрати годувальника; на користь ОСОБА_3 8699,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 07.03.2023 року позовну заяву залишено без руху.

14.03.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

05.04.2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та цивільну справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача - адвокат Найда Катерина Володимирівна в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представником відповідача Левченко Я.В. 25.03.2023 року подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів, посилаючись на наступне: з метою врегулювання даного страхового випадку та здійснення виплати відшкодування, спеціалістами ПрАТ „СК „Перша" було складено Страховий акт та розрахунки сум належного страхового відшкодування.

Зважаючи на вищенаведене, 15.12.2020 року ПрАТ „СК „Перша" було виплачено на представника позивача грошові кошти загальним розміром 32 786, 00 грн. Відповідно до тексту Постанови про закриття кримінального провадження зазначено наступне: «в ході досудового слідства було встановлено, що пішоходи ОСОБА_4 та ОСОБА_10 грубо порушили вимоги п.п. 4.1,4.4,4.11,4.14.А),г)д) ПДР України. В ході досудового розслідування встановлено, що в діях пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_10 виявлено ознаки адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч. 3 ст. 127 КУпАП, так як пішоходи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (а саме в ході експертизи у ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в кількості 3,68 проміле) вийшли на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, рухались, затримались і зупинились на проїзній частині, у ситуація яка не пов`язана з забезпеченням безпеки дорожнього руху, рухались по дорозі для автомобілів, не по пішохідній доріжці, місці стоянки і відпочинку не виділивши себе, не маючи на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи та намагались зупинити транспортний засіб, перебуваючи на проїзній частині поза межами населеного пункту у темну пору доби. Кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки він згідно висновку експерта №128 від 21.04.2020 року у ДТП з технічної точки зору не мав технічної можливості уникнути наїзду на лежачих ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . На підставі вищезазначеного, можна дійти висновку, що саме з вини пішоходів сталася дана дорожньо-транспортна пригода, та вбачається, що в даному випадку мала місце груба необережність та грубе нехтування правилами дорожнього руху пішоходами ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . Згідно із ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або, збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її винні розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відтак, в п.7 Постанови №4 від 01 березня 2013 року, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ встановив наступне: «При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Отже, як слідує із правової позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, ПрАТ «СК «Перша» абсолютно правомірно, керуючись чинними нормами законодавства, в повній мірі дослідивши фактичні обставини ДТП та дії або бездіяльність її учасників, прийшла до істинно вірного висновку у виплаті страхового відшкодування саме у сумі 32 786,00 грн.

Водночас, така позиція кореспондується також із правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 31 січня 2019 року у справі №204/6539/16-ц: «Положення ст.1193 ІІК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування, у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР».

Вищевказана чинна судова практика по своїй суті не являється новелою у цивільному судочинстві. Так, згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено наступне: «При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Правила ст. 454 ЦК про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба

З матеріалів справи можна дійти висновку, що ОСОБА_4 , не впевнившись у відсутності небезпеки, почав вибігати на проїжджу частину поза пішохідним переходом, після чого взагалі знаходився на дорозі у горизонтальному стані, а саме лежачи на проїзній частині, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Тобто безумовно груба необережність ОСОБА_4 , з урахуванням конкретних обставин провадження, сприяла виникненню зумовленої йому джерелом підвищеної небезпеки шкоди.

Тому можна дійти висновку, що вище зазначені суми підлягають зменшенню на половину, тобі стягнення слід визначити суму 32 786, 00 гривень, що включає 50% виплати страхового відшкодування моральної шкоди та витрати на поховання.

Підсумовуючи вищенаведене, відповідач переконаний в об`єктивності, виваженості правової позиції, та як наслідок - правомірності зменшення розміру страхового відшкодування огляду на вину ОСОБА_4 у настанні ДТП. Відповідач категорично заперечує проти стягнення на користь позивача зокрема будь-якого розміру витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, просять розглянути справу за відсутності представника ПрАТ «СК «Перша».

Представником позивачів Найда К.В. 04.04.2023 року подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого, ознайомившись з відзивом наданим відповідачем, вважають наведені у ньому доводи безпідставними з наступних причин: право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань: деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно- правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Щодо стягнення моральної шкоди, то ст. 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ст. 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. 4.2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів п сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відсутність складу злочину у діях осіб у разі закриття кримінальної справи не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому ця постанова є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. В разі заподіяння шкоди внаслідок дій, що мають ознаки правопорушення, має місце кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до адміністративної чи кримінальної, так і до цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що покарання, як правило, впливає на особистість винної особи, а зобов`язання із відшкодування шкоди на майнову сферу правопорушника.

Доводи відповідача про знаходження пішохода під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння не впливають на вирішення спору, оскільки не доводять ані умислу, ані непереборної сили, що могло б звільнити відповідача від відшкодування шкоди, спричиненої смертю потерпілого. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки відсутні докази на підтвердження непереборної сили або ж умислу потерпілого при завданні шкоди, матеріалами кримінального провадження підтверджується факт завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 джерелом підвищеної небезпеки "Вольксваген Пассат" д.н.з. НОМЕР_1 , тому позивачі мають право на відшкодування відповідачем страхових відшкодувань незалежно від наявності вини, оскільки діє презумпція заподіювана шкоди. Позивачем належними доказами доведено факт завдання шкоди за участю ОСОБА_13 , розмір завданої шкоди, а також докази того, що ОСОБА_13 є заподіювачем шкоди. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем, при тому, що докази відсутності його вини має подати сам відповідач.

Суд, здійснивши системно-правовий аналіз положень ч. ч. 1,2 ст. 1167. ч. 5 ст. 1187 ЦК України, дійшов висновку, що відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки звільняє його від обов`язку відшкодувати моральну шкоду лише в тому випадку, коли шкода заподіяну майну потерпілого, а у випадку, коли така матеріальна шкода заподіяна здоров`ю потерпілого, володілець джерела підвищеної небезпеки не звільняється від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини. Дана теза підтверджена і роз`ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", де у п.4 підтверджений висновок рішення суду щодо відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки та його обов`язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини.

За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрати життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Позивач є матір`ю загиблого, загибель сина є трагедією для сім`ї, а її наслідки є невідворотними. Його передчасна смерть стаза тяжкою психологічною травмою для матері, та дітей, які важко переносять втрату рідної людини, докладають неймовірних зусиль для подальшого налагодження та організації життя.

Щодо страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.

В розумінні вище наведеної норм ЦК України, неповнолітній ОСОБА_7 , законним представником якої є ОСОБА_2 , є особою яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька, оскільки на день його смерті перебувала на повному утриманні батька та мала право на подальше одержання утримання, за життя батька. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до приписів статті 77 СК України утримання може бути як у натуральній формі так і в грошовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 12.02.2020 року на автодорозі М-19 поблизу с. Вужиськ Ратнівського району Волинської області автомобіль "Вольксваген Пассат" д.н.з. НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 17.02.2020 року, виданого Старовижівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (а.с. 47)

Постановою від 31.07.2020 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 13.02.2020 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12.02.2020 року, на автомобільній дорозі М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», а саме неподалік с. Вужиськ Ратнівського району Волинської області за відсутністю в діянні ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с. 44-46)

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Перша» згідно полісу № АО-3081696.

20.03.2020 року представник ОСОБА_3 по довіреності Мелех Д.О. звернувся до ПрАТ «СК «Перша» із заявою про на виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною маральною шкодою - 18 145,00 грн. (1/3 частки, що належить дочці загиблого). (а.с. 16)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_16 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батько зазначений ОСОБА_4 , мати ОСОБА_17 . (а.с. 16 на звороті)

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб 04.08.2017 року ОСОБА_18 зареєстрував шлюб із ОСОБА_19 . (а.с. 17)

З копії договору про надання професійної правничої допомоги від 03.03.2020 року вбачається, що Адвокатське об`єднання «Автопоміч» в особі Мелех Д.О. та ОСОБА_3 уклали вищезазначений договір, відповідно до якого адвокатське об`єднання надає клієнту послуги по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену клієнту за подією, що мала місце 12.02.2020 року. (а.с. 20-21)

20.03.2020 року представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_7 по довіреності Мелех Д.О. звернувся до ПрАТ «СК «Перша» із заявами про на виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною маральною шкодою - 18 145,00 грн. (1/3 частки, що належить дочці загиблого) та страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника - 170 028,00 грн. (що належить неповнолітній дочці загиблого). (а.с. 22)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі батько зазначений ОСОБА_4 , мати ОСОБА_17 . (а.с. 23)

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 11.03.2003 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_17 розірвано 11.03.2003 року. (а.с. 23 на звороті)

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб 25.11.2005 року ОСОБА_20 зареєстрував шлюб із ОСОБА_21 . (а.с. 24)

З копії договору про надання професійної правничої допомоги від 03.03.2020 року вбачається, що Адвокатське об`єднання «Автопоміч» в особі Мелех Д.О. та ОСОБА_2 уклали вищезазначений договір, відповідно до якого адвокатське об`єднання надає клієнту послуги по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену клієнту за подією, що мала місце 12.02.2020 року. (а.с. 27-28)

Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» в інтересах ОСОБА_1 було направлено вимогу до ОСОБА_13 про відшкодування шкоди спричиненої смертю особи в дорожньо-транспортній пригоді у розмірі 31855,00 грн. (а.с. 29)

20.03.2020 року представником ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було направлено до ПрАТ «СК «Перша» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. (а.с. 31)

20.03.2020 року представник ОСОБА_1 по довіреності Мелех Д.О. звернувся до ПрАТ «СК «Перша» із заявами про на виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною маральною шкодою - 18 145,00 грн. (1/3 частки, що належить матері загиблого) та страхового відшкодування пов`язаного із витратами на поховання - 10155,00 грн. (а.с. 31-32)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , в графі батько зазначений ОСОБА_22 , мати ОСОБА_1 . (а.с. 47 на звороті)

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_7 , виданого Поліською сільською радою Старовижівського району Волинської області ОСОБА_22 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . (а.с. 48)

Копіями товарних чеків виданих на ім`я позивачки ОСОБА_1 доводиться що остання понесла витрати на поховання в загальному розмірі 10145,00 грн. (а.с. 48 на звороті)

Відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із розбіжностями між датою розірвання шлюбу ОСОБА_22 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) - 11.03.2003 року (а.с. 23 на звороті) та датою народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , тобто після спливу 1 року 9 місяців після розірвання шлюбу, судом було здійснено запит до Ковельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 державна реєстрація народження була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України та відомості про батька ОСОБА_4 записані на підставі заяви матері дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З урахуванням вищенаведеного, в судовому засіданні позивачкою не надано переконливих доказів того, що ОСОБА_7 є дитиною померлого ОСОБА_4 , тому позовні вимоги ОСОБА_2 - не підлягають задоволенню.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

Згідно зі ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки.

Згідно зі ст. 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі ст.1201 ЦК особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Також, відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 4 його Постанови №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187 ЦК свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачами є матір і дитина загиблого, а тому шкода заподіяна позивачам смертю близької людини підлягає відшкодуванню.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, або володільцем джерела підвищеної небезпеки, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК - за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, в тому числі, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності), що встановлено п.3 ч.1 ст.980 ЦК.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 23 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» такою шкодою є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.1 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до п. 27.3 ст. 27 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно зі п. 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Законом передбачений строк на звернення тривалістю три роки з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (п. 37.1.4. ст.37 Закону).

За змістом Закону (статті 9, 22 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналіз положень законодавства, що регулює страхування в Україні свідчить, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

З огляду на те, за фактом настання страхового випадку, особи, які мають право на отримання відшкодування (позивачі), звернулись до страхової компанії, у встановлений законом строк і надали відповідні документи на підтвердження вчинення дорожньо-транспортної пригоди, спорідненості із загиблою особою, на підтвердження смерті потерпілої і понесених витрат, в такому разі позивачі мають право, відповідно до норм страхового законодавства, на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої смертю потерпілої, а також витрат, пов`язаних із її похованням.

На переконання суду позивачами надані усі документи, необхідні для здійснення страхового відшкодування.

На підтвердження спорідненості із загиблою особою позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надані свідоцтва про народження. Надання документів, про відсутність інших осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено.

На підтвердження витрат на поховання потерпілого, надані товарні чеки, які містить всі необхідні реквізити розрахункового документу, і пов`язані із обставиною смерті потерпілого.

Витрати на поховання за твердженням позивачів здійснені ОСОБА_1 , доказів того, що витрати на поховання її сина здійснила інша особа матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи те, що витрати на поховання в сумі 10 145,00 грн. заявлені в межах ліміту, встановленого п. 27.4. ст. 27 Закону, і підтверджуються документально, такі витрати на поховання підлягають відшкодуванню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» у розмірі 5697,00 грн. з урахуванням виплати відповідачем в досудовому порядку витрат у розмірі 4448,00 грн. (10145,00 грн. - 4448,00 грн. - сплачені кошти=5697,00 грн.)

Щодо визначення розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з положеннями статті 1193 ЦК, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті свого сина та батька відповідно, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

За таких підстав суд дійшов висновку щодо стягнення на користь позивачів моральної шкоди у розмірі по 8699,00 грн. кожному позивачу (в межах заявлених позовних вимог) становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивачів.

Як зазначено в п.27.3 ст.27 Закону № 1961-IV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи в межах розміру 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Дорожньо-транспортна пригода відбулася 12.02.2020 року.

На день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становив 4723 грн. (ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік»).

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, у відповідності до п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, виходячи з 12 мінімальних заробітних становить 56676,00 гривень.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 входять до кола осіб, що мають право на отримання страхової виплати на відшкодування моральної шкоди завданої смертю ОСОБА_4 і частка виплати моральної шкоди від страховика для кожного з них в сумі, яку вони зазначили в позові не виходить за межі встановлених Законом.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивачем разом з позовною заявою до суду подана заява про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, рішення про стягнення яких він просить ухвалити після ухвалення судового рішення по суті справи, за для чого дозволити йому долучити до справи докази таких витрат протягом строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України.

Отже, суд вважає необхідним встановити позивачу строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи. Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання, у відповідності до п. 5 ч. 7ст. 265 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки позовні вимоги містять вимогу майнового характеру та вимоги про відшкодування моральної шкоди, то з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 2147,20 грн. (1073,60+1073,60)

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з "Страхова компанія Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» слід задовольнити частково.

На підставі ст.ст. 4, 22, 23,979, 980, 1195, 1200, 1166, 1187 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги представника позивача - адвоката Найди Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (; місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 5697,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на поховання загиблого; 8699,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (; місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 8699,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (; місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30) на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачу подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи.

Згідно п. 5 ч.7 ст. 265 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 18.07.2023 року на 11 год. 00 хв.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачка: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», юридична адреса: м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30.

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області Ю.О. Сухоручко