справа № 361/1211/16-ц
провадження № 6/361/8/23
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Лебідя В.Ю., Панек А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс, заінтересовані особи: Акціонерне товариство Дельта Банк, ОСОБА_1 про заміну сторони, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс (далі ТОВ ФК Еліт Фінанс або Товариство) звернулося до суду із заявою, у якій просить замінити стягувача Акціонерне товариство Дельта Банк (далі АТ Дельта Банк або Банк) на його правонаступника ТОВ ФК Еліт Фінанс у цивільній справі № 361/1211/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, видати йому дублікат виконавчого листа щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором № 9-1/ФКВ-08 від 04 січня 2008 року та поновити Товариству пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В обґрунтування заяви зазначало, що 30 травня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області задоволено позов АТ Дельта Банк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9-1/ФКВ-08 від 04 січня 2008 року. Цим рішенням суду стягнуто солідарно з боржників заборгованість у розмірі 44809 грн. 41 коп. та судовий збір у розмірі 689 грн. із кожного. На підставі виданих судом на виконання цього рішення суду виконавчих листів, державною виконавчою службою відкрито виконавчі провадження № 53241459 і № 53240993 щодо боржника ОСОБА_2 та № 53241598 і № 53241513 щодо боржника ОСОБА_1 , які завершені. 23 червня 2020 року між Банком і Товариством було укладено договір № 2268/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ ФК Еліт Фінанс набуло права грошової вимоги до боржників за кредитним договором № 9-1/ФКВ-08 від 04 січня 2008 року про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Також зазначало, що згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів щодо боржника ОСОБА_1 відсутні, виконавчі провадження № 53241598 і № 53241513 щодо боржника ОСОБА_1 завершені. Відповідно до акта приймання-передачі оригіналів документів до вказаного вище договору про відступлення прав вимоги оригінали виконавчих листів Банком Товариству не передавалися, їх місцезнаходження встановити неможливо, а рішення суду залишається невиконаним.

Крім того, ТОВ ФК Еліт Фінанс пропущений процесуальний строк для пред`явлення виконавчих документів щодо боржника ОСОБА_1 до виконання через перебування Банку в процесі ліквідації у період втрати виконавчих листів, що унеможливило пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, що виключає наявність вини ТОВ ФК Еліт Фінанс як правонаступника АТ Дельта Банк.

Представник заявника ТОВ ФК Еліт Фінанс Семченкова Н.С. у судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві просила суд розглянути справу у її відсутність, заяву підтримує, просила суд вимоги заяви про заміну сторони, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дубліката виконавчих листів задовольнити повністю.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлялося судом належним чином, про причини неявки суд вони повідомили.

Неявка учасників справи та інших осіб відповідно до вимог ст. ст. 433, 442 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачі дубліката виконавчого документа.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, перевіривши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд встановив, що 30 травня 2016 року заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 361/1211/16, позов ПАТ Дельта Банк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 9-1/ФКВ-08 від 04 січня 2008 року в розмірі 44809 грн. 41 коп. та судового збору в розмірі по 689 грн. із кожного.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2016 року за заявою представника Банку ОСОБА_3 судом видано чотири виконавчих листа з виконання зазначеного рішення суду.

19 січня 2017 року поставною державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито два виконавчі провадження № 53241598 і № 53241513, у яких боржником є ОСОБА_1 , стягувачем ПАТ Дельта Банк.

30 червня 2017 року до Броварського міськрайонного суду Київської області із державної виконавчої служби надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження № 53241598 та виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Банку суми судового збору в розмірі 689 грн. у зв`язку з повним виконанням боржником рішення суду в частині стягнення судового збору.

23 червня 2020 року між АТ Дельта Банк і ТОВ ФК Еліт Фінанс був укладений договір № 2268/К про відступлення прав вимоги.

За умовами цього договору АТ Дельта Банк відступило, а ТОВ ФК Еліт Фінанс набуло прав вимоги до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9-1/ФКВ-08 від 04 січня 2008 року.

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У ч. 1 ст. 510 ЦК України встановлено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 5 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 242/2770/18 висловив правову позицію та зазначив, що, виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, та її заміна новим кредитором (правонаступником).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що ТОВ ФК Еліт Фінанс за умовами договору № 2268/К про відступлення прав вимоги від 23 червня 2020 року набуло прав вимоги стягнення із боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 9-1/ФКВ-08 від 04 січня 2008 року, стягнутої 30 травня 2016 року заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 361/1211/16 за позовом ПАТ Дельта Банк до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що заява Товариства в частині вимоги про заміну сторони (стягувача) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимог ТОВ ФК Еліт Фінанс про поновлення йому пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачі йому дублікатів виконавчих листів, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За змістом п. 17.4 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Дублікат виконавчого документа може бути виданий лише у разі звернення стягувача або державного виконавця із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 виклала правовий висновок та роз`яснила, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа безпосередньо залежить від задоволення судом вимоги про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Суд звертає увагу, що одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін та неможливості безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 166/1472/18 виклав правовий висновок та зазначив, що метою ст. 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача. Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження викладених у поданій Товариством заяві обставин щодо поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання заявником суду не надано.

Суд вважає, що, набуваючи права вимоги як новий кредитор за договором № 2268/К про відступлення прав вимоги від 23 червня 2020 року, ТОВ ФК Еліт Фінанс не перевірило можливість реалізації своїх прав у визначені процесуальним законом строки, тим самим дане товариство не впевнилось також у наявності дієвого правового механізму стягнення кредитної заборгованості з боржника ОСОБА_1 .

Перебування первісного стягувача АТ Дельта Банк у процедурі ліквідації в період втрати виконавчого документа та пропущення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не є поважною причиною для поновлення цього строку. Таке ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача за таких обставин не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника.

Що стосується доводів заявника ТОВ ФК Еліт Фінанс про необхідність обов`язкового виконання судових рішень, що набрали законної сили, то в цій частині суд вважає за необхідне вказати наступне.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства та полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

У ст. 1291 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце в системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі Белле проти Франції ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 розділу I Конвенції, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу I Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини).

Практика ЄСПЛ щодо України стосовно гарантій, закріплених ст. 6 розділу I Конвенції, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

Аналізуючи зазначену практику ЄСПЛ у контексті гарантій, закріплених ст. 6 розділу I Конвенції, можна зробити висновок, що причини порушення прав людини частіше за все полягають у недосконалому законодавстві або в його практичному застосуванні державними органами та судовими інстанціями.

ЄСПЛ у рішенні від 06 вересня 2005 року у справі Салов проти України зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову передбачений законом, є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатись законом, якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія. Крім того, ЄСПЛ підкреслює, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості й статусу тих, до кого він застосовується.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина процесу в розумінні ст. 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, рішення від 19 березня 1997 року в справі Горнсбі проти Греції).

Отже, аналіз рішень ЄСПЛ свідчить про те, що вказаний міжнародний судовий орган дотримується позиції за якою виконання судового рішення як і пред`явлення позову до суду (позовна давність) повинно обмежуватися певним строком, який визначається внутрішнім національним законодавством кожної країни.

За зазначених умов, суд вважає, що ТОВ ФК Еліт Фінанс повинно було передбачити наслідки, до яких може призвести пропущення стягувачем визначених ЦПК України строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому суд дійшов висновку, що його поновлення без належних для того правових підстав буде непропорційним і неправомірним привілеєм прав кредитора відносно прав боржника.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відсутні правові підстави для поновлення новому кредитору ТОВ ФК Еліт Фінанс пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо боржника ОСОБА_4 , оскільки поважних причин пропуску цього строку суд не встановив, відповідно відсутні й підстави для видачі дубліката цього виконавчого листа, тому заява ТОВ ФК Еліт Фінанс у цій частині вимог задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 89, 259, 260, 433, 442, 446 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву задовольнити частково.

Замінити стягувача Акціонерне товариство Дельта Банк на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс () у цивільній справі № 361/1211/16-ц за позовом Акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Дутчак І. М.