печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Чепляка А. С.

справа №757/13665/22-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Київська міська рада,

розглянувши у відкритому судового засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

представник позивача - адвокат Гудзь О. В.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 07.11.2014 року, актовий запис 18938, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Вказане майно належало ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на житло (1/3 ч.) від 10.11. 2003 року.

Вказує, що позивач у встановлений законом строк звернулась до Шостої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте державним нотаріусом Мотицькою С. А. 14 грудня 2021 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю у спадковій справі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Вважає, що оскільки позивач належним чином прийняла спадщину після померлого ОСОБА_5 , однак у зв`язку у відсутності у неї, як спадкоємця, правовстановлюючого документа на спадкове майно, вона не може оформити права власності на вказане майно, то наявні підстави для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. Витребувано у Шостої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №797/2014, яку відкрито після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформаційну довідку про реєстрацію права власності за померлим ОСОБА_3 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 46).

Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адреси сторін, крім того відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками (а.с. 47-48).

01.09.2022 року від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла копія свідоцтва про право власності на житло від 10.11.2003 року НОМЕР_3 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 64-67).

19.09.2022 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що оригінал документу про право власності на квартиру АДРЕСА_1 знаходиться у відповідача. При цьому від нотаріуса надходили запити до ОСОБА_2 щодо надання вказаного документу, однак оскільки відповідач оскаржує заповіт ОСОБА_6 від 23.06.2010 року у суді, справа №757/23617/15-ц, то вказане питання залишається невирішеним, а отже відсутні підстави для звернення позивач до суду із вказаним позовом (а.с. 72-82).

08.10.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач визнає, що вона перешкоджає оформленню в нотаріальному порядку права власності на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року, справа №757/23617/15-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2021 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , треті особи: Шоста державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання заповіту недійним (а.с. 97-100).

19.10.2022 року від Шостої Київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №797/2014, яку відкрито після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 102-124).

28.11.2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 134-136).

Протокольною ухвалою суду від 28.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі (а.с. 139-140).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 142).

28.12.2022 року від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача на належного - Київську міську раду (а.с. 148-175).

Протокольною ухвалою суду замінено відповідача у справі ОСОБА_2 на належного відповідача - Київську міську раду, встановлено відповідачу Київській міській раді строк 15 днів з дня отримання копії позовної заяви з додатками, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. Повернуто розгляд справи до стадії підготовчого судового засідання (а.с. 176-180).

17.03.2023 року від відповідача Київської міської ради надійшов відзив на позов, у якому просить прийняти рішення згідно чинного законодавства та розглядати справу у відсутність представника Київської міської ради (а.с. 196-199).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 204).

Представник позивача - адвокат Гудзь О. В. подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглядати справу у відсутність представника Київської міської ради.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності представника відповідача з урахуванням обставин, зазначених ним у відзиві на позовну заяву, а також у відсутність позивача та його представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 07 листопада 2014 року, актовий запис №18938 (а.с. 11).

ОСОБА_3 на праві власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 10.11.2003 року, розпорядження НОМЕР_3 (а.с. 16, 66-67).

Спадкоємцями після померлого ОСОБА_3 за заповітом від 23.06.2010 року, посвідченим державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Радіоновою Л.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 8-1824, на належну спадкодавцю частину квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в рівних частинах (а.с. 7).

22.12.2014 року на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_7 була заведена спадкова справа №797/2014 і відкрита спадщина щодо належної спадкодавцю частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8, 102-124).

ОСОБА_7 відкликав подану заяву про прийняття спадщини та відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь ОСОБА_1 (а.с. 109).

08.07.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , треті особи: Шоста державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання заповіту недійним, справа №757/23617/15-ц (а.с. 111-112).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року, справа №757/23614/15-ц, було відмолено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , треті особи: Шоста державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання заповіту недійним (а.с. 116-118).

Постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2021 року, справа №757/23617/15-ц, апеляційну скаргу Скріжалевської Любові Петрівни в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року, справа №757/23614/15-ц, залишено без змін (а.с. 119-122).

Постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицької С. А. від 14.12.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , після померлого ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю у спадковій справі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 10).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року, справа №757/23617/15-ц, касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Скріжалевської Любові Петрівни залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23.11.2021 року залишено без змін (а.с. 153-174).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року, справа № 210/1609/15-ц, (провадження № 61-40313св18) вказано, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Так, спадкоємцем за заповітом після померлого ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 , яка в межах шестимісячного строку звернулась із заявою про прийняття спадщини, проте, державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю у спадковій справі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

В той же час, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на житло (квартиру АДРЕСА_1 ), видане Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 10.11.2003 року, розпорядження НОМЕР_3, на ім`я: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 в рівних долях (по 1/3 частини) (а.с. 66-67).

Таким чином, ОСОБА_3 станом на 07.11.2014 року був власником 1/3 частини вказаної квартири.

На запит суду, Шостою Київською державною нотаріальною конторою направлено копію спадкової справи №797/2014 щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матеріалів якої видно, що єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає. Остання у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицької С. А. від 14.12.2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , після померлого ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю у спадковій справі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Так, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

При цьому, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво, оскільки у останньої відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Таким чином, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи , на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірна квартира входить до складу спадщини, а позивач є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1268, 1296, 1297, 1298 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Київська міська рада, адреса: вул. Хрещатик, 36, м. Київ,01044, .

Повний текст рішення складено 23.06.2023 року.

Суддя Г. О. Матійчук