ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/5263/21 Номер провадження 22-ц/814/1829/23Головуючий у 1-й інстанції Федорова О.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Дряниця Ю.В.

судді: Пилипчук Л.І., Триголов В.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м .Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2021 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитини.

В обґрунтування позову посилалася на те, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.02.2021 року дитині було проведено операцію, після чого дитина знаходилася на стаціонарному лікуванні у Харківській обласній дитячій клінічній лікарні №1 з 25.02.2021 до 27.02.2021 року, що вимагало належного догляду та значних фінансових витрат.

З 28.02.2021 року по 14.04.2021 року дитина неодноразово хворіла, та проходила відповідне діагностування та лікування.

14.05.2021 року позивачкою були понесені витрати у зв`язку з тим, що дитина мала алергію та була взята кров на проведення аналізу.

Всього позивачкою за вказаний період були понесені витрати, у зв`язку з захворюваннями дитини, в загальній сумі 17 134,25 грн.

Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в сумі 8567,12 грн..

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2021 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 6066,44 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що судом не враховано, що між сторонами питання утримання спільного сина врегульовано, та відповідач у період з 01.01.2018 по 24.05.2021 року на картковий рахунок позивача перераховував кошти на утримання сина.

Також вказує на скрутне матеріальне становище пов`язане з погіршенням стану здоров`я та перебуванням на обліку як безробітний з 08 червня 2022 року.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові ГРУЮ у Харківській області.

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 06.08.2021 року дитина ОСОБА_3 зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони у шлюбі не перебували, відповідач разом з позивачкою та дитиною не проживає.

14 травня 2021 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ № 645/2995/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 07.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду позивачка посилалася на те, що 25.02.2021 року дитині було проведено операцію, на проведення якої позивачем було витрачено 5000 грн., проте цей факт вона не може підтвердити належним чином, оскільки офіційний документ у неї відсутній.

В подальшому дитина знаходилася на стаціонарному лікуванні у Харківській обласній дитячій клінічній лікарні №1 з 25.02.2021 до 27.02.2021 року, що вимагало належного догляду та значних фінансових витрат, позивачем були здійсненні витрати на лікування дитини.

З 28.02.2021 року 03.03.2021 року дитина хворіла, та проходила лікування у лікарні. За проживання в платній палаті позивачем були понесені витрати у сумі 300 грн. Після того, як дитина була виписана з лікарні, продовжено лікування вдома до 13.03.2021 року. За цей період, для лікування сина позивачка також понесла додаткові фінансові витрати.

18 березня 2021 року позивачка з дитиною звернулась до медичного центру «ОН КЛІНІК», де була надана первинна консультація дитячого дерматолога, вартість якої складає 400 грн., що підтверджується чеком №41802. Крім того, в цьому медичному центрі, було взято кров для проведення аналізу перевірки на гриби вартістю в 128 грн, що підтверджується чеком №41805. Після чого, лікарем були виписані ліки для лікування дитини на суму 170 грн., що підтверджується чеком №13317.

25 березня 2021 року для дитини була викликана швидка, після чого його було госпіталізовано до Харківської обласної дитячої клінічної лікарні №1. Внаслідок захворювання, дитині було призначено лікування та виписані ліки на загальну суму 803,90 грн., що підтверджується чеками № 164125, 164126.

З 29 березня 2021 року до 5 квітня 2021 року було продовжено лікування вдома. За цей період дитині були виписані ліки на суму 357,90 грн., що підтверджується чеком №41767 та 04.05.2021 року був проведений аналіз крові, вартість якого складає 160 грн., що підтверджується відповідним чеком.

14 квітня 2021 року у зв`язку із поганим самопочуттям дитини позивачка звернулася до лікарні за медичною допомогою, внаслідок чого, був зроблений швидкий тест на Covid-19, який виявився «позитивним», що підтверджується копією результату тесту від 15.04.2021 року. На придбання ліків, позивачкою було витрачено 320 грн., що підтверджується чеком від 15.04.2021 року.

14 травня 2021 року позивачкою понесені витрати у сумі 5957,25 грн. у зв`язку з проведенням дитині аналізу крові через виявлення у дитини алергії, що підтверджується чеком №1229 та копією замовлення аналізу №779001263.

Також в цей період, позивачкою були понесені витрати на придбання ліків у загальній сумі 359 грн., що підтверджується чеком № 497629 та чеком від 25.05.2021 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд правомірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність особливих обставин (хвороби дитини, що потребували як стаціонарного так і амбулаторного лікування), а також доведено розмір витрат понесених позивачкою у зв`язку з лікуванням та діагностикою дитини.

У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги встановлених судом обставин не спростовують.

Щодо посилань відповідача на наявність домовленості між сторонами про участь у витратах на дитину, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях відповідача.

Надана відповідачем виписка щодо перерахунку коштів на картковий рахунок позивача не може бути прийнята як доказ участі у додаткових витратах на дитину, оскільки зазначена виписка охоплює період з жовтня 2019 року по квітень 2021 року, а платежі носять періодичний (мінливий) характер. При цьому, доказів перерахування коштів, як додаткових витрат на проведення саме лікування дитини, у період з лютого по травень 2021 року суду не надано.

Доводи відповідача про незадовільне матеріальне становище колегія суддів не приймає до уваги, оскільки встановлено, що відповідач є працездатною особою, доказів перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не надано.

Колегія суддів зауважує, що оскільки дитина, має право на достатній рівень матеріального забезпечення, батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою.

Зазначене відповідає висновку зробленому у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц.

При цьому, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не звільняє їх від обов`язку по утриманню дитини.

Враховуючи положення ст. 180 та 185 СК України, якими визначено обов`язок батьків як утримувати дитину так і брати участь у додаткових витратах, колегія суддів не знаходить підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Ю.В. Дряниця

Судді Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов