Провадження № 2/161/368/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ленічевої Н.М.,

представника відповідача (прокурора) Романішиної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України, Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29 вересня 2017 року СВ ЛВП ГУНП у Волинській області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 10004493 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, в межах якого 25 липня 2019 року йому було оголошено про підозру (за ч. 2 ст. 191, ч.ч. 1,2,3,4 ст. 358 КК України). 07 листопада 2019 року розпочався судовий розгляд вказаної справи. 21 січня 2021 року прокурором у кримінальному провадженні позивачу було змінено обвинувачення та висунуте нове за ч. 3 ст. 190 КК України, ч.ч. 3,4 ст. 358 КК України.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.358 КК України (в редакції Законів України від 11.06.2009, 07.04.2011, 06.10.2016), ч.4 ст.358 КК України та виправдано його, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, а також визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.190 КК України та виправдано його, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року зазначений вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області залишено без змін, відповідно до чого, він є таким що набрав законної сили.

Внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування та прокуратури позивачу була заподіяна моральна шкода. Протягом тривалого часу він був обмежений у реалізації своїх прав, не міг розпоряджатись власним життям, перебувати на роботі, змушений був виправдовуватись перед близькими, друзями та колегами, витрачати значні кошти на правову допомогу, постійно перебував у стресі, що привело до погіршення стану здоров`я (три рази перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділені КЗ «Луцька міська лікарня» та на постійному огляді у сімейного лікаря).

Завдана моральна шкода, на думку позивача, становить 300000 гривень. Визначаючи розмір морального відшкодування ОСОБА_1 враховує, що його збільшення в порівнянні з гарантованим мінімумом (153096,80 грн.) підтверджений належними доказами, є справедливим та достатнім.

З огляду на наведене, позивач просить стягнути з Держави в особі ДКС України моральну шкоду в розмірі 300000 (триста тисяч) грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

17 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника ГУНП у Волинській області, в якому остання вказує, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак ніяким чином не порушував прав та інтересів позивача. Вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві Волинської обласної прокуратури від 22 листопада 2021 року, відповідач зазначає, що строк перебування позивача під слідством становить 25 місяців 15 днів (з 25.07.2019 року по 09.09.2021 року), накладення арешту на майно, обрання запобіжного заходу чи інші заходи забезпечення відносно ОСОБА_1 не застосовувались. До матеріалів справи не долучено доказів заподіяння позивачу моральних страждань у більшому розмірі, аніж законодавчо визначений, а стягнення з відповідачів витрат, понесених за надання правничої допомоги суперечить положенням ст. 1176 ЦК України та ст. 20 ЗУ «Про прокуратуру». Відповідно до вказаного, просить відмовити в задоволенні позову.

Представник Державної казначейської служби України у відзиві на позов від 13 грудня 2021 року вважає, що Державна казначейська служби України не може бути відповідачем у даному спорі. Зазначає, що розмір відшкодування має бути співмірним із заподіяною шкодою, крім того, із наданих позивачем документів неможливо встановити, які саме послуги та в якому обсязі були йому надані, а тому, вимога про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року провадження у справі було зупинено (до набрання законної сили судовим рішенням Верховного суду в кримінальній справі №161/17634/19).

Ухвалою суду від 22 травня 2023 року провадження у справі було поновлено.

23 травня 2023 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення Волинської обласної прокуратури, в яких вказано про зміну правового обґрунтування заперечень враховуючи час відкриття провадження у справі. Зазначено, що постановою ВС від 20.10.2022 року касаційну скаргу прокурора задоволено частково: ухвалу Волинського апеляційного суду від 09.09.2021 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд справи у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.01.2023 року вирок Луцького міськрайонногго суду Волинської області від 05.04.2021 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2023 року, що набрала законної сили, задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 3 ст. 358 (в редакції Законів України № 1508-VI від 11.06.2009, № 3207-VI від 07.04.2011, № 1666-VIII від 06.10.2016), ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004493 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 3 ст. 358 (в редакції Законів України № 1508-VI від 11.06.2009, № 3207-VI від 07.04.2011, № 1666-VIII від 06.10.2016), ч. 4 ст. 358 КК України, - закрито, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Враховуючи те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків позовної давності немає реабілітуючого характеру, право на відшкодування збитків матеріального та морального характеру відсутнє.

06 червня 2023 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника ГУПН у Волинській області в яких останній зауважує на закритті кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, що є нереабілітуючою підставою, та вказує на відсутність підстав задоволення позову.

У письмовій заяві від 12 липня 2023 року представник ГУНП у Волинській області просить здійснювати розгляд справи без його участі та відмовити в позові.

Представник Волинської обласної прокуратури проти задоволення вимог заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час розгляду справи буди повідомленні належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.04.2021 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.358 КК України (в редакції Законів України від 11.06.2009, 07.04.2011, 06.10.2016), ч.4 ст.358 КК України та виправдано його, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, а також визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.190 КК України та виправдано його, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України (а.с. 21-50).

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09.09.2021 року зазначений вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області залишено без змін (а.с.51-94).

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій були оскарженні прокурором в касаційному порядку.

Постановою Верховного суду від 20.10.2022 року касаційну скаргу прокурора задоволено частково: ухвалу Волинського апеляційного суду від 09.09.2021 року скасовано та призначено новий розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.01.2023 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.04.2021 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (встановлено згідно даних ЄДРСР).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2023 року, що набрала законної сили, задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 3 ст. 358 (в редакції Законів України № 1508-VI від 11.06.2009, № 3207-VI від 07.04.2011, № 1666-VIII від 06.10.2016), ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004493 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 3 ст. 358 (в редакції Законів України № 1508-VI від 11.06.2009, № 3207-VI від 07.04.2011, № 1666-VIII від 06.10.2016), ч. 4 ст. 358 КК України, - закрито, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 8 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг; відсутність заперечень обвинуваченого. Будь-яких інших підстав та умов для цього законом не встановлено.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

За змістом вказаної норми, право на відшкодування шкоди мають лише особи, відносно яких закриття кримінального провадження відбулось у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю складу, або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (реабілітуючи підстави закриття кримінального провадження).

В свою чергу, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

Вказане відповідає правовій позиції ВС у постанові від 14.02.2018 року по справі №398/571/15-ц.

Факт звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

У зв`язку з вищевикладеним, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки сторони по справі звільнені від сплати судових витрат, такі витрати слід віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.13, 76, 81, 82, 83, 89, 141, 263, 265, 267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України, Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 липня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк