04.07.2023 Справа № 363/720/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Бобрової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого заповів своє майно позивачу. Позивач є єдиним спадкоємцем. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулась до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини. Однак, приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно позивачу відмовлено, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на об`єкт нерухомості. За таких обставин позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки іншим шляхом захистити свої порушені права не може.

Ухвалою суду від 20.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

22.06.2023 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 05.03.2018 року.

Як вбачається, із заповіту складеного 05.02.2018 року ОСОБА_2 на випадок його смерті, зробив таке розпорядження: усі його права та обов`язки, які йому належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе інше його майно, де б воно не було і з чого б воно наскладалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 .

З копії спадкової справи №18/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що 12.06.2018 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1220 ЦК України, відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 на спадкове майно, а саме: на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Постановою приватного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області від 01.10.2018 року, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, оскільки остання не надала до нотаріальної контори правовстановлюючих документів на нерухоме та рухоме майно.

Згідно до п.2 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Катюжанської сільської ради від 11.06.2018 року №482, ОСОБА_2 , був зареєстрований з 14.11.1975 року і по день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 30.01.2023 року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», вказаний житловий будинок побудовано у 1958 році.

Крім того, відповідно до копії виписки з погосподарської книги №7 домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 головою домогосподарства був ОСОБА_2 .

Згідно копії довідки №79 від 30.01.2023 року, виданої КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в КП «Вишгородське БТІ» не зареєстровано.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1958 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент набуття ним права власності, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавці), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними

Згідно до ч.1 ст.1276 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за життя належав спадкодавцю ОСОБА_2 , входить до складу спадкової маси та переходить до спадкоємця, а саме до ОСОБА_1 за заповітом.

На підставі статей 331,1216, 1217, 1218, 1220, 1297 ЦК України, керуючись статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме: на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області (ЄДРПОУ 04359488, 07330, Київська область, Вишгородський район, смт Димер, вул. Соборна, 19).

Суддя О.Д. Рудюк