Справа № 213/3685/20
провадження 4-с/216/23/23
УХВАЛА

іменем України

26 червня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривому Розі, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу в період з 21 лютого 2019 року до 13 лютого 2020 року перебувало виконавче провадження № 58460918 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 з усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 24 жовтня 2017 року і до повноліття дитини. Під час проведення виконавчих дій державні виконавці допустили ряд грубих та умисних порушень законодавства України.

Жодна з указаних у виконавчому листі адрес ОСОБА_1 не відносилася до юрисдикції Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу, тому заява ОСОБА_2 підлягала поверненню відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з пред`явленням не за місцем виконання, однак державний виконавець Терещенко Ю. В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження та почала проводити виконавчі дії.

Державний виконавець ОСОБА_4 здійснив розрахунок заборгованості за аліментами в період з 17 листопада 2017 року до 31 жовтня 2019 року за показниками середньої заробітної плати за регіоном м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, хоча ОСОБА_1 на території м. Кривого Рогу не проживав. Крім цього, до розрахунку заборгованості за вказаними показниками включено період, коли ОСОБА_1 офіційно працював у м. Кривому Розі (21 жовтня 2019 року) у фізичної особипідприємця ОСОБА_5 та мав офіційну заробітну плату в розмірі 4200,00 грн, з якої сплачував 25% аліментів.

Державний виконавець не надсилав на адресу місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 жодних документів, пов`язаних з відкриттям виконавчого провадження, що є порушенням частини першої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього, зазначав, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено усну домовленість про щомісячне перерахування на її картку аліментів у розмірі, встановленому рішенням суду 1000,00 грн, які ОСОБА_1 перераховував протягом усього строку, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Також неправомірність дій державного виконавця Бурдіяна Є.Ю. підтверджується і відповіддю Головного управління статистики від 22 вересня 2020 року №10-07/3016-20.

У зв`язку з незаконністю постанови про відкриття виконавчого провадження та розрахунку заборгованості скасуванню підлягають і інші постанови щодо примусового виконання рішення, які значно звужують права скаржника.

Враховуючи зазначене, скаржник просив суд:

скасувати постанову головного державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Терещенко Ю. В. (далі Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу) про відкриття виконавчого провадження від 21 лютого 2019 року №58460918;

визнати неправомірними дії державного виконавця Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу Бурдіяна Є. Ю. щодо проведення розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2017 року і до повноліття дитини за виконавчим листом Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2017 року №213/2934/17 у виконавчому провадженні №58460918 та скасувати розрахунок суми боргу;

скасувати постанови: про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21 лютого 2019 року; про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 02 грудня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 02 грудня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю від 02 грудня 2019 року; про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників від 03 грудня 2019 року; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 грудня 2019 року; про арешт майна боржника від 05 грудня 2019 року; про накладення штрафу від 05 грудня 2019 року, які прийняті у виконавчому провадженні від 21 лютого 2019 року №58460918.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року відмовлено повністю у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця, в порядку, передбаченому ч. 1 ст.447 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не довів порушення його прав діями державних виконавців. Місце відкриття виконавчого провадження було визначено стягувачем відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» за місцем роботи боржника. У цій справі між боржником і державним виконавцем виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 195 СК України підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов`язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом та державного виконавця, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження того, що державний виконавець діяв не в межах Закону України «Про виконавче провадження» і не надсилав на його адресу місця проживання жодної документації.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 10 лютого 2021 року ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року в частині розгляду скарги про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника від 05 грудня 2019 року скасував та в цій частині провадження у справі закрив. Роз`яснив ОСОБА_1 , що розгляд справи за його скаргою в частині скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника віднесено до юрисдикції адміністративного суду. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року скасував, справу направив на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційний суд виходив з того, що зі змісту постанови апеляційного суду від 10 лютого 2021 року відомо, що справу розглянуто за відсутності заявника та його представника. Матеріали справи свідчать, що у справі немає доказів того, що розгляд справи мав відбутися в інший час ніж указаний в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року, як немає доказів належного повідомлення учасників справи про перенесення розгляду справи на інший час.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року в частині розгляду скарги про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника від 05 грудня 2019 року скасував.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бурдіяна Є.Ю. про накладення штрафу на боржника від 05 грудня 2019 року закрив.

В іншій частині ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року залишив без змін.

Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 , окрім постанови про відкриття провадження, оскаржує ще ряд постанов, винесених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, зокрема і постанову про накладення штрафу від 05 грудня 2019 року, розгляд якої віднесено до юрисдикції адміністративних судів, тобто скарга на цю постанову не може бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

В решті суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого суду.

Верховний Суд постановою від 20 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови головного державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Терещенко Ю.В. про відкриття виконавчого провадження від 21 лютого 2019 року у виконавчому провадженні №58460918 залишив без змін.

В решті постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року скасовано, справу в цій частині передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року, в оскаржуваній частині скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому ухвала місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови головного державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Терещенко Ю.В. про відкриття виконавчого провадження від 21 лютого 2019 року у виконавчому провадженні №58460918 не переглядалася.

В іншій частині Дніпровський апеляційний суд виходив з того, що визначення як розміру належних до сплати сум у якості аліментів, так, відповідно, і визначення розміру заборгованості по аліментах - є обов`язком виконавця. Відповідно, такі дії державного виконавця можуть бути предметом судового контролю за скаргою учасників виконавчого провадження відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки заявник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця, адже не згодний з розрахунком заборгованості по аліментам у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може вирішуватись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачено розділом VII ЦПК України.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц (провадження № 14-192цс18); від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19).

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18 (провадження № 61-18142св19).

Тобто, у вказаній категорії справ стягувач (боржник) вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах.

Крім цього, Дніпровським апеляційним судом зазначено, що розгляд скарги на дії державного виконавця судом першої інстанції було здійснено без залучення стягувача ОСОБА_2 , що є порушенням норм процесуального права, про що також зазначено в Постанові Верховного Суду у даній справі, висновки якого є обов`язковими до застосування.

На підставі Розпорядження Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи, відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України, матеріали скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця передано на розгляд до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У судове засідання стягувач, боржник і державний виконавець не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги та надані учасниками судового провадження документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 20 лютого 2020 року виконавче провадження №58460918, за особистою заявою ОСОБА_1 , перебуває на виконанні в Саксаганському ВДВС м. Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавчий документ повинен відповідати вимогам, визначеним у частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом другим розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

У поданій скарзі ОСОБА_1 не погоджується із розрахунком суми заборгованості зі сплати аліментів, зробленим державним виконавцем Бурдіян Є.Ю., яка становить 38919,02 грн за період з 17 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року, посилаючись на те, що розрахунок було зроблено державним виконавцем за показниками середньої заробітної плати за регіоном м. Кривий Ріг Дніпропетровська область, тоді як він у цей період був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 , тобто не мешкав на території м. Кривого Рогу та, крім того, до розрахунку включені дані, пов`язані з нарахуванням заборгованості за цими показниками в період, коли ОСОБА_1 почав офіційно працювати в м. Кривому Розі у фізичної-особи підприємця ОСОБА_5 та мав офіційну заробітну плату в розмірі 4200,00 грн і з неї сплачував 25% аліментів.

Крім цього, ОСОБА_1 просить скасувати постанови: про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.02.2019; про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 02.12.2019; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 02.12.2019; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю від 02.12.2019; про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників від 03.12.2019; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.12.2019; про арешт майна боржника від 05.12.2019; про накладення штрафу від 05.12.2019, які прийняті у виконавчому провадженні №58460918 від 21.02.2019.

З повідомлення Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.06.2023 вбачається, що державним виконавцем Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого борг по аліментам станом на 01.11.20219 складає 38919,02 грн. Старшим державним виконавцем Бубернак Т.В, 20.02.2020 винесено постанову про прийняття виконавчого провадження. ФОП ОСОБА_5 , виконувалась постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.12.2019 та кошти перераховувались на депозитний рахунок Саксаганського відділу. Представником боржника до відділу надано заяву разом з довідками про перерахунок заборгованості за період з 24.10.2017 по 31.10.2019. Старшим державним виконавцем Бубернак Т.В. на підставі довідки складено перерахунок заборгованості по аліментам і встановлено, що станом на 31.10.2019 заборгованість по аліментам складала 11353,25 грн. Згідно зі звітами про відрахування та виплати ФОП ОСОБА_5 , (останній, який надійшов до відділу за лютий 2023) заборгованість відсутня. Керуючись частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», розділом VIII Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України від 30.01.2018 №64/261/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2018 за №140/31592 (із змінами) старшим державним виконавцем Бубернак Т.В. 25.04.2023 були винесено постанови:

- про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України;

- про скасування тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

- про скасування тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- про скасування заходів примусового виконання.

Таким чином, необхідність дослідження правильності складання розрахунку заборгованості по аліментам, а також законності вищезазначених постанов державного виконавця, відпали, а тому у задоволенні вимог скарги в цій частині слід відмовити.

Разом з цим, у матеріалах справи, окрім зазначених вище, маються постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.02.2019; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.12.2019; про арешт майна боржника від 05.12.2019; про накладення штрафу від 05.12.2019, та повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників від 03.12.2019, які також прийняті у виконавчому провадженні №58460918 від 21.02.2019 та, які також просив скасувати ОСОБА_1 .

Щодо оскарження постанов державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.02.2019 та від 04.12.2019.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначено у Розділі IX Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами першою, третьою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено максимальний розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 %;

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20%.

Зі змісту постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.02.2019 та від 04.12.2019 вбачається, що державним виконавцем розмір відрахувань із доходів ОСОБА_1 визначено відповідно до вимог законодавства - 50%.

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що дані постанови значно звужують коло його прав, тому разом з постановою про відкриття виконавчого провадження підлягають скасуванню.

Зі змісту частини першої статті 447 ЦПК України вбачається, що підставою для звернення сторони виконавчого провадження до суду зі скаргою є порушення її прав чи свобод внаслідок рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Таким чином, звертаючись до суду зі скаргою, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати у чому саме полягає таке порушення.

Проте, ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою, не довів наявність порушення його прав чи свобод рішеннями державного виконавця під час виконання судового рішення, оскільки не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що наслідком винесення державним виконавцем постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника стало здійснення роботодавцем відрахувань із його заробітної плати у більшому розмірі, ніж передбачено законом (50%), а лише зазначив, що вказані постанови звужують коло його прав.

Враховуючи викладене, у задоволенні вимог скарги в цій частині також слід відмовити.

Щодо оскарження постанов про арешт майна боржника від 05.12.2019 та про накладення штрафу від 05.12.2019 суд зазначає таке.

Приписи ч. 1, п. 1 ч. 2, п.п. 1, 16 ч. 3, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначають, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

З матеріалів ВП №58460918 вбачається, що 05.12.2019 державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно.

Проте, постанова про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем була винесена 21.02.2019, при цьому, дані, які б свідчили про виявлення державним виконавцем майна боржника протягом строку, встановленого ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у матеріалах виконавчого провадження відсутні, що свідчить про те, що оскаржувана постанова була винесена державним виконавцем безпідставно та підлягає скасуванню.

При цьому, суд також враховує, що станом на дату розгляду скарги заборгованість по аліментам у ОСОБА_1 відсутня, тому підстави для подальшого арешту майна боржника відсутні.

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зі змісту постанови про накладення штрафу на боржника від 05.12.2019 вбачається, що станом на 31.10.2019 заборгованість з виплати аліментів складає 38919,02 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з чим державним виконавцем визначено розмір штрафу у сумі 20% від загальної суми боргу, що становить 7783,80 грн.

Поряд з цим, з повідомлення Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.06.2023 вбачається, що старшим державним виконавцем Бубернак Т.В. на підставі довідки складено перерахунок заборгованості по аліментам і встановлено, що станом на 31.10.2019 заборгованість по аліментам складала 11353,25 грн.

Таким чином, після перерахунку заборгованості виявилось, що її розмір станом на 31.10.2019 вочевидь не відповідає, розміру заборгованості, зазначеному у постанові про накладення штрафу, що стало підставою для неправильного розрахунку державним виконавцем розміру штрафу, а також можливості перевірки застосування до боржника приписів ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» взагалі.

З огляду на такі обставини доводи скаржника в цій частині підлягають задоволенню, а постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 05.12.2019 та про накладення штрафу на боржника від 05.12.2019 підлягають скасуванню.

Щодо оскарження повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників від 03.12.2019 суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону «Про виконавче провадження», Єдиний реєстр боржників ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Згідно з ч. 5 ст. 9 закону - відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо… боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 - відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, зокрема, в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, підставою для внесення до Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника у випадку відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів (аліментів) є лише наявна заборгованість по аліментам більше трьох місяців. Так само, підставою для виключення відомостей про боржника за виконавчим документом про стягнення аліментів є відсутність заборгованості по аліментам. Дані відомості мають бути виключені з реєстру в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості по аліментам.

Як вже було зазначено, зі змісту частини першої статті 447 ЦПК України вбачається, що підставою для звернення сторони виконавчого провадження до суду зі скаргою є порушення її прав чи свобод внаслідок рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Таким чином, звертаючись до суду зі скаргою, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати у чому саме полягає таке порушення.

Проте, ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою, не вказав, які саме права та свободи порушує наявність в матеріалах виконавчого провадження повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників, а лише зазначив, що останнє звужує коло його прав.

При цьому, саме по собі повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників у паперовій формі не є рішенням державного виконавця, яке покладає на особу певні обов`язки та зобов`язує вчинити певну дію або утриматися від неї, а носить інформаційний характер та інформує учасників виконавчого провадження про внесення відомостей про особу до Єдиного державного реєстру боржників, а тому не може бути оскаржене в порядку ст. 447 ЦПК України

Водночас, вимог про зобов`язання державного виконавця виключити відомості про заявника як боржника з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 заявлено не було, в свою чергу суд позбавлений можливості вийти за межі вимог скарги, а тому у задоволенні вимоги про скасування повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників від 03.12.2019 слід відмовити.

Таким чином, виходячи з заявлених вимог скарги, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що вимоги скарги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 260, 353, 447, 450 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця задовольнити частково.

Постанову державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бурдіяна Є.Ю. ВП №58460918 про арешт майна боржника від 05 грудня 2019 року та постанову державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бурдіяна Є.Ю. ВП №58460918 про накладення штрафу на боржника від 05 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні вимог про визнання неправомірними дії державного виконавця Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу Бурдіяна Є. Ю. щодо проведення розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2017 року і до повноліття дитини за виконавчим листом Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2017 року №213/2934/17 у виконавчому провадженні №58460918 та скасувати розрахунок суми боргу та скасування постанов: про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21 лютого 2019 року; про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 02 грудня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 02 грудня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю від 02 грудня 2019 року; повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників від 03 грудня 2019 року; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 грудня 2019 року, які прийняті у виконавчому провадженні від 21 лютого 2019 року №58460918 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ