Справа № 345/1641/22
Провадження № 22-ц/4808/474/23
Провадження № 22-ц/4808/475/23
Головуючий у 1 інстанції Мигович О.М.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі суддів Мальцевої Є.Є., Баркова В.М., Девляшевського В.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Яцківа Миколи Васильович на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2023 року та додаткове рішення від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, який обґрунтовує тим, що 20 січня 2022 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце у м. Калуш, вул. Б.Хмельницького. У вищевказаному повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду відповідач повністю визнав свою вину у скоєнні ДТП. Страховиком, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність, виплачено позивачу 7 915,90 грн. страхового відшкодування. Однак фактичний розмір завданої майнової шкоди становить 35 827 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № СТО-000022 від 11.05.2022, який виписано ФОП ОСОБА_4 ..

На підставі ст. 1194 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати різницю фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 27 911,10 грн. (35 827 - 7 915,90).

Ухвалою суду від 02.08.2022 залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПАТ «Національну акціонерну страхову компанію «Оранта».

Позивачем після проведення судової експертизи збільшені позовні вимоги, оскільки згідно з висновком експерта від 16.02.2022 № СЕ-19/109-22/11313-АВ вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача внаслідок завданих пошкоджень становить 61008,41 грн., вартість матеріального збитку складає 32 660 грн. Таким чином, оскільки фактично завдана позивачу шкода перевищує розмір страхового відшкодування, з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу (61 008,41 грн.) і розміром страхового відшкодування (сумою матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу), яке становить 32 660 грн., а саме: 61 008,41 грн. - 32 660 грн. = 28 348,41 грн. З страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 15 438,21 грн. майнової шкоди, яка охоплюються лімітом відповідальності страховика, і визначається як різниця між сумою матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу (32 660 грн.) і сумою, яка виплачена позивачу (17 221,79 грн.), а саме: 32 660 грн. - 17 221,79 грн. = 15 438,21 грн. .

Остаточно позивач просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 28 348,41 грн. майнової шкоди та стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» 15 438,21 грн. майнової шкоди.

Після ухвалення оскарженого рішення просила в заяві про відшкодування судових витрат стягнути з відповідачів по справі понесені (очукувані) судові витрати по справі - судовий збір в сумі 1073,6 грн., витрати на проведення експертизи -1812,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 6000 грн..

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2023 року позов задоволений. На користь позивача стягнуто з ОСОБА_1 28348,41 грн і з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» стягнуто 15 438,21 грн. майнової шкоди.

Додатковим рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2023 року стягнуто на користь позивача з ОСОБА_1 у відшкодування витрат на проведення експертизи 906,20 грн, 3000 грн. на оплату правничої допомоги; з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» стягнуто 906,20 грн витрат на проведення експертизи, 3000 грн. на оплату правничої допомоги та 1073,60 грн витрат на судовий збір.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» Баран В.В. оскаржив судове рішення. Вказує, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначив, що висновок експертизи, який судом першої інстанції покладений в основу рішення, не відповідає положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Так, у висновку експерта стосовно розміру матеріального збитку включено сума нарахованого податку на добавлену вартість, однак саму суму ПДВ не відображено. Разом з тим, розмір оціненої шкоди повинен був ви зменшений на суму ПДВ, якщо його сплата не підтверджена відповідними доказами особою, яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу. Крім того, оцінка шкоди проводилася станом на 16.11.2022 року, в той час, як ДТП сталося 20.01.2022 року, незважаючи на те, що в матеріалах справи є звіт від 28.08.2022 року про визначення вартості матеріального збитку, визначеного на дату ДТП.

Апелянт вважає, що оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться, виходячи з характеристики майна станом на дату заподіяння збитків. Тому суд не мав приймати до уваги судову експертизу з висновками про оцінку шкоди станом на 16.11.2022 року, а не на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Страхова компанія виплатила позивачу усі нараховані на підставі протоколу огляду автомобіля аварійним комісаром суми, в загальному розмірі 17221,83 грн. Однак суд не надав оцінки звіту, виконаному ФОП ОСОБА_5 на підставі протоколу огляду пошкодженого автомобіля 20 січня 2022 року безпосередньо після ДТП. Крім того, суд не врахував судову практику, що стосується випадків виплати страховиком заподіяної шкоди без урахування ПДВ в умовах існування лише проведеної уповноваженою особою оцінки шкоди, і тоді розмір страхового відшкодування визначається на дату заподіяння збитків.

Представник відповідача не погодився з додатковим рішення також. Вказує, що суд безпідставно не прийняв його власну заяву про зменшення розміру судових витрат, не надав оцінки аргументам заявника. Так, представником позивача були допущені вагомі помилки при складанні позовної заяви і порушення строків при виконанні певних процесуальних дій, що потягнуло складання додаткових документів, при цьому представник включив вартість такої невиправданої роботи у вартість своїх послуг. Розмір судового збору, визначений судом для стягнення з відповідача, розрахований з порушенням ч.6 ст. 141 ЦПК України і без врахування принципу пропорційності розміру задоволених вимог. Так, витрати на судовий збір визначені для обох відповідачів в рівних частках, в той час, як з відповідача ОСОБА_1 стягнута більша частина позовних вимог.

Просить рішення суду і додаткове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову позивачу в позові, стягнути з відповідача витрати на судовий збір за апеляційне оскарження.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу представника ПАТ «НАСК «Оранта», в якій зазначає, що суд саме для ефективності судового процесу залучив до участі у справі страхову компанію в якості відповідача, чим виключив штучне подвоєння судового процесу. Що стосується інших доводів апеляції, то виключення ПДВ з розрахунку стягнутої шкоди в даному випадку не потрібно, оскільки позивач отримує роботи по ремонту автомобіля, в тому числі сплачує ПДВ. Отже, стягнення суми шкоди із ПДВ на користь позивача є обґрунтованим. Посилання на судову практику, які приводить апелянт, недоречні, стосуються справ з іншими обставинами. Порушень процесуального закону судом не допущено, законних підстав для скасування рішення відповідачем не наведено.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Яцків М.В. також подав апеляційну скаргу. Зазначає, що судом не повно встановлені обставини, що мають значення для справи. Так, судом не взято до уваги, що з первісною редакцією позову ОСОБА_2 звернулася саме до нього, а не до страхової компанії, і страховик був залучений до справи тільки після відзиву на позов з боку ОСОБА_1 . Страховою компанією була проведена оцінка збитку власними силами у оцінювача ФОП ОСОБА_5 , на підставі проведеної оцінки страховиком виплачено додатково суму страхового відшкодування позивачу. Незважаючи на такі обставини, судом призначено за клопотанням позивача судову експертизу для визначення розміру збитків. Експертиза проведена без дотримання вимог закону, прийнята судом з порушенням норм процесуального закону, не може бути допустимим доказом. Відповідно, судом незаконно прийнята до розгляду заява позивача про збільшення позовних вимог, оскільки подана з порушенням процесуального строку.

Крім того, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права. Судом не взято до уваги, що ліміт максимальної страхової виплати за шкоду майну потерпілих в результаті ДТП, в якій оформлення документів проведено без участі автомобільної інспекції, становить 50000 грн, і безпідставно стягнув з відповідача ОСОБА_1 суму шкоди, в той час, як розмір шкоди, визначений позивачем, складав 35827 грн.

Відповідач вважає також, що оцінка витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, проведена неправильно. На час ДТП строк експлуатації пошкодженого автомобіля позивача складав менше 7 років. Отже, у відповідності до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, що не враховано у висновках експертизи від 16.11.2022 року.

Представником страхової компанії одразу після ДТП був проведений огляд пошкодженого автомобіля позивача, в присутності учасників ДТП, підписаний ними без зауважень. На підставі огляду (акту) транспортного засобу розрахована сума страхового відшкодування. Позивач рішення страховика не оскаржував. Однак позивач заявив про залучення до участі в судовому спорі страховика лише після звернення до суду у зв`язку із отриманням рахунку СТО від 11 травня 2022 року, в якому зазначена сума, що перевищує проведену страхову виплату.

Відповідач вважає, що судом незаконно залучено до справи співвідповідача ПАТ «НАСК «Оранта» у порушення положень статті 51 ЦПК України. Суд не мав би залучати співвідповідача до справи, але повинен розглянути спір по суті та ухвалити рішення про відмову в позові до ОСОБА_6 , оскільки заявлена сума позовних вимог менше максимального розміру страхового відшкодування, визначеного законом.

Судом також с порушенням норм процесуального права задоволено клопотання про проведення судової експертизи, яка внаслідок цього не може бути належним та допустимим доказом.

Судом незаконно прийнято висновки судової експертизи, в якій розмір шкоди визначений станом на проведення експертного дослідження, а ні на момент заподіяння збитків. Висновок експерта містить суму ПДВ, яка повинна бути виключена з розрахунку, оскільки позивачем не підтверджено факт виконання ремонту автомобіля.

Додаткове рішення суду також не відповідає положенням процесуального закону, тому що не враховано судом поведінку представника позивача, який внаслідок штучного створення численних додаткових процесуальних дій склав зайві процесуальні документи, яких могло би не бути, чим створив додаткові невиправдані підстави для нарахування сум за правничу допомогу. Крім того, суд не оцінив справедливо складність справи, безпідставно не погодився із думкою відповідача про можливість зменшення вартості роботи адвоката позивача до 2000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 04.07.2022 року, ухвалу суду від 02.08.2022 року про залучення до справи в якості співвідповідача страхову компанію, рішення по суті справи і додаткове рішення, ухвалити нове рішення про відмову в позові стосовно ОСОБА_6 .

Позивач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якій зазначила, що має право на повне відшкодування завданої шкоди, тому рішення суду є правильним і законним. Суд розглянув справу у відповідності до положень процесуального права, належно оцінивши надані докази. Відповідач в скарзі висновки експертизи нічим аргументовано не спростував, його доводи стосовно недоліків судової експертизи грунтуються на припущеннях. Просила скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду від 29 березня 2023 року вирішено справу розглядати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи відповідно до ч.13 ст.7, ст.365, 366, 368, 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «НАСК «Оранта» не підлягає задоволенню, а рішення в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 підлягає скасуванню у зв`язку із задоволенням його скарги, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Оскаржене рішення в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.01.2022 ОСОБА_1 і ОСОБА_7 склали повідомлення про ДТП у м.Калуш по вул.Б.Хмельницького за участю автомобіля марки «Сеат Ібіца» д.н.з. НОМЕР_1 та марки «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.4).

Цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу - автомобіля марки «Опель», державний номерний знак НОМЕР_3 станом на 20.01.2022 була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9500882.

24.01.2022 було складено протокол (акт) огляду транспортногозасобу (а.с.46).

10.02.2022 ПАТ «НАСК «Оранта» складено розрахунок страхового відшкодування, з якого вбачається, що сума страхового відшкодування становить 7915,94 грн. (а.с.48) та страховий акт №ОЦВ-22-09-73040/1 (а.с.49).

18.02.2022 на рахунок ОСОБА_2 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 7915,90 грн. (а.с.6).

19.05.2022 до ОСОБА_1 позивачкою ОСОБА_2 подано вимогу про доплату суми страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури № СТО-000022 від 11.05.2022 (а.с.7, 10) . Дану вимогу відповідач ОСОБА_1 отримав 26.05.2022 (а.с. 14).

Оскільки відповідачем в добровільному порядку не відшкодовував шкоду, то позивачка звернулася з позовною заявою до суду.

Як встановлено в судовому засіданні, після відкриття провадження у справі та залучення до справи у якості співвідповідача ПАТ «НАСК "Оранта», вказаною страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування ще у сумі 9305,89 грн., що підтверджується звітом № 17-D/11/33 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 28.08.2022 (а.с.57-66), страховим актом № ОЦВ-ЗГ-22-09-73040/2 від 31.08.2022 (а.с.67), реєстром безготівкових переказів від 31.08.2022 (а.с.69).

Даний факт спростовує твердження преставника відповідача Баран В. про те, що розмір страхового відшкодування у сумі 7914,94 грн., який був виплачений позивачці на підставі розрахунку страхового відшкодування від 10.02.2022 є правильним .

За клопотанням представника позивача судом було призначено судову транспортно- товарознавчу експертизу.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/109-22/11313- АВ від 16.12.2022, вартість відновлювального ремонту , наданого на дослідження КТЗ Сеат Ібіза д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок завданих йому пошкоджень , станом на дату оцінки ( 16.11.2022) становила 61008,41 грн.. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Сеат Ібіза д.н.з. НОМЕР_4 унаслідок ДТП на дату оцінки (16.11.2022) становила 32660 грн.. (а.с. 82-93).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Судом встановлено, що 20.01.2022 ОСОБА_1 і ОСОБА_7 стали учасниками ДТП, яка мала місце у м.Калуш по вул.Б.Хмельницького за участю автомобіля марки «Сеат Ібіза» д.н.з. НОМЕР_1 та марки « Опель» д.н.з. НОМЕР_5 , внаслідок якої пошкоджений автомобіль ОСОБА_2 « Сеат Ібіза » (а.с.3,4). Учасники склали протокол-повідомлення про ДТП, в якому ОСОБА_1 визнав вину (а.с.45).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9500882 від 22.01.2021 року (а.с. 35).

Згідно з цим Полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн. (а.с. 48).

На час ДТП ліміт (максимальний розмір) виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення ДТП з використанням європротоколу, становив 50 тис. грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року та Цивільним кодексом України.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Як встановлено в судовому засіданні 20.01.2022 ОСОБА_1 і ОСОБА_7 склали повідомлення по ДТП, яка мала місце у м.Калуш по вул.Б.Хмельницького за участю автомобілім марки «Сеат Ібіза» д.н.з. НОМЕР_1 та марки « Опель» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.4).

Цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу - автомобіля марки «Опель», державний номерний знак НОМЕР_3 станом на 20.01.2022 була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9500882.

24.01.2022 було складено протокол (акт) огляду транспортногозасобу (а.с.46).

10.02.2022 ПАТ «НАСК «Оранта» складено розрахунок страхового відшкодування, з якого вбачається, що сума страхового відшкодування становить 7915,94 грн. (а.с.48) та страховий акт №ОЦВ-22-09-73040/1 (а.с.49).

18.02.2022 на рахунок ОСОБА_2 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 7915,90 грн. (а.с.6).

Після звернення з позовом ОСОБА_2 , ПАТ «НАСК «Оранта» виплачено додатково позивачу страхове відшкодування у сумі 9305,89 грн. (а.с.69).

Тому суд не прийняв беззаперечно позицію страхової компанії, що розмір страхового відшкодування у сумі 7914,94 грн., який був виплачений позивачці на підставі розрахунку страхового відшкодування від 10.02.2022 є правильним, оскільки страхова компанія доплатила певну суму відшкодування, поставивши тим самим під сумнів первісно визначену суму страхового відшкодування.

За клопотанням представника позивача судом було призначено судову транспортно- товарознавчу експертизу.

Згідно з висновком експерта від 16.12.2022, вартість відновлювального ремонту наданого на дослідження КТЗ Сеат Ібіца д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на дату оцінки ( 16.11.2022) становила 61008,41 грн.. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Сеат Ібіца д.н.з. НОМЕР_4 унаслідок ДТП на дату оцінки (16.11.2022) становила 32660 грн.. (а.с. 82-93).

Враховуючи вище наведене, подані клопотання та вимоги ст.49, ст.127 ЦПК України, суд, не порушуючи норм процесуального закону, визнав причини пропуску подання позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог слід поважними та поновив строк подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження 14-176цс18, зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з особи, винної у ДТП підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими за страхове відшкодування.

Відповідно до висновку експерта від 16.12.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача внаслідок завданих йому пошкоджень станом на дату оцінки ( 16.11.2022) становила 61008,41 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Сеат Ібіза д.н.з. НОМЕР_4 унаслідок ДТП на дату оцінки (16.11.2022) становила 32660 грн. (а.с. 82-93).

Висновок експерта, як доказ у справі, є належним та допустим, відповідачами не спростований. І напроти, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 , викладене в апеляційній скарзі, про проведення повторної судової експертизи, заявлено з порушенням норм ЦПК України, поважних причин неможливості реалізувати свої процесуальні права в суді першої інстанції відповідачем не наведено.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір реальних збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, згідно висновку експерта № СЕ-19/109-22/11313- АВ від 16.12.2022, становить 61008,41 грн., а тому на винну особу має бути покладено обов`язок зі сплати різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, не зважаючи на те, що виплачене страхове вішкодування менше за розмір страхового ліміту.

Сума матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, складає 28 348,41 грн. ( 61008,41 грн. - 32660 грн.=28348,41 грн.).

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/109-22/11313- АВ від 16.12.2022 вартість матеріальної шкоди, завданої позивачці внаслідок ДТП становить 32660 грн, відповідачем ПАТ НАСК «Оранта» виплачено страхове відшкодування у розмірі 17221,79 грн., тому суд правильно вирішив, що з ПАТ «НАСК «Оранта» в користь позивача підлягає стягнення 15438,21 грн. матерільної шкоди ( 32660 грн. -17221,79 грн. = 15438,21 грн.).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Таким чином, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі вартості втраченого майна, тобто пошкоджень, яких зазнав її автомобіль, тому стягнення різниці між сумою, необхідною для відновлення її майна та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією з відповідача як з винної особи у розмірі 28 348,41 грн, а також на суму різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром збитків з страхової компанії в сумі 15438,21 грн відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивач у справі пред`явила позовні вимоги до неналежного відповідача у справі, оскільки мала б пред`явити вимоги тільки до страхової компанії, є необґрунтованими та спростовуються вищевказаними нормами законодавства.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що оцінка збитків повинна була б проведена на момент ДТП, а не на час огляду в процесі судової експертизи, оскільки розмір таких збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Крім того, з матеріалів експертизи вбачається, що експерт зясовував наявність пошкоджень, які не входять до аварійних. Твердження апелянта, що не всі пошкодження автомобіля позивача могли виникнути внаслідок аварії, носять характер припущення, оскільки саме у зв`язку із наявністю даного спору про відшкодування шкоди позивачем було заявлене клопотання про проведення судової авто товарознавчої експертизи. Щодо тверджень скарги про те, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля на момент ДТП дорівнював 0, а при проведенні експертизи вже був застосований такий коефіцієнт, то очевидно, що у випадку оцінки шкоди автомобіля без урахування такого коефіцієнту, вартість матеріального збитку була б більшою, але при цьому позивач, інтересів якого б це стосувалося, рішення суду не оскаржує. З оскарженого рішення вбачається, що всі доводи апеляційної скарги представника відповідача були розглянуті судом першої інстанції як заперечення проти позовних вимог, перевірені судом і враховані при вирішенні справи.

Порушень норм процесуального права при розгляді справи колегією суддів не встановлено, рішення суду є правильним і законним з точки зору застосування матеріального права, відповідно, не мають значення доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_10 про незаконність ухвал суду від 04 липня 2022 року про відкриття провадження у справі, від 02 серпня 2022 року про залучення до участі у справі співвідповідача - страхову компанію.

Також, з аналогічних підстав неможна взяти до уваги доводи апеляційної скарги представника страхової компанії про те, що оцінка збитків повинна була б проведена на момент ДТП, а не на час огляду в процесі судової експертизи, крім того, як зазначалося вище, страхова компанія не надала переконливих розрахунків страхового відшкодування з урахуванням декількох варіантів оцінки шкоди автомобілю внаслідок ДТП, що викликало ґрунтовні сумніви в об`єктивності таких оцінок. Разом з тим, при проведенні судової експертизи про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерт попереджений.Посилання в скарзі на те, що страхова компанія не повинна сплачувати ПДВ у складі страхового відшкодування, не можуть слугувати підставою для зміни судового рішення, оскільки колегія суддів, крім тверджень представника страхової компанії про те, що у розрахунку експерта міститься скритий ПДВ, не має інших доказів включення такої суми в розрахунок збитків.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг на рішення суду не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи додаткове рішення про розподіл судових витрат, колегія суддів зауважує на таке.

Вирішуючи під час ухвалення додаткового рішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за заявою представника позивача - адвоката Бойка Р.Б, суд врахував, що ці витрати пов`язані з розглядом справи, перевірив обґрунтованість цих витрат, складність справи та виконані роботи, зважив їх з урахуванням принципу співмірності та розумності таких витрат. Суд прийняв до уваги також письмові докази оплати відповідачем проведеної судової експертизи, яку суд і прийняв як на доказ у справі. Виходячи з положень статті 141 ЦПК України, за результатом розгляду справи суд обґрунтовано стягнув судові витрати з відповідачів, оскільки задовольнив позов.

Вбачається, що судом заява розглянута у без порушень положень ст.ст. 126, 141, 270 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача - страхової компанії про те, що суд повинен був пропорційно задовленим вимогам розділити судові витрати між відповідачами, але порушив такі принципи, оскільки сума шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховою компанією, менше, ніж сума, стягнута з ОСОБА_10 , і тому, відповідно, витрати на правничу допомогу позивачу з страхової компанії повинні бути менше - не є слушними. Суд саме у відповідності до положень ЦПК України стягнув з відповідачів в равних частках суми судових витрат, оскільки позовні вимоги до кожного з відповідачів задовлені повністю в межах їх правової відповідальності з урахуванням позовних вимог. Інші доводи апеляційних скарг на додаткове рішення суду про стягнення судових витрат на правничу допомогу були предметом перевірки суду.

Відтак, підстав для скасування додаткового рішення відповідачами також не наведено, і колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382,383,384,390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Публічного Акціонерного Товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та представника відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2023 року та додаткове рішення від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст складений 12 липня 2023 року.

Головуючий: Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський