Справа № 274/6577/22
Провадження № 2/0274/407/23
Рішення

Іменем України

( заочне)

12.07.2023 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивачки, представника позивачки ОСОБА_1 , представника третьої особи Яковенко Л.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Бердичівської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом відповідно до якого просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є матір"ю ОСОБА_4 , яка разом з її сином - ОСОБА_6 , проживає разом з нею. Зазначає, що по житті відповідачка дуже добра, але постійно любила різні компанії та гулянки, які привели її до алкоголізму. Вона як могла рятувала її, і сама ростила малого онука. Відповідачку лікувала від алкоголізму, але жодного результату не було. ОСОБА_7 наразі 12 років, він навчається в 7 класі, однак відповідачка в повному обсязі не займається дитиною, оскільки зловживає алкоголем.

Вказує, що відповідачка систематично, злісно ухиляється від виконання її батьківських обов"язків, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини, що свідчить про її небажання виконувати її материнські обов"язки відносно сина ОСОБА_8 , тому дані обставини є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, що буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 087.12.2022 в справі відкрито загальне позовне провадження ( а.с. 30-31).

Протокольною ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 26.04.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду в відкритому судовому засіданні ( а.с. 61-62).

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві. Суду пояснила, що її дочка ОСОБА_9 зловживає алкоголем. Коли вона знаходиться вдома, то не вживає алкоголь, однак якщо піде в магазин то купує собі або пиво, або горілку, вона може бути 7 днів вдома, а потім зникнути на місяць. До сина відповідачка телефонує коли не випиває. Відповідачка займається вихованням дитини, робить з ним уроки, коли не вживає алкоголь. Тиждень тому відповідачка дала їй 200 грн на продукти. Дитині відповідачка купує солодощі, одяг не купує. Вона намагалася лікувати доньку три роки тому, але це позитивного результату не принесло. Відповідачка говорить, що любить сина. Бажає позбавити її батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 , бо вона втомилася від сварок і від того, що відповідачка зловживає алкоголем.

Представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з"явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, причину неявки суду не повідомлено.

Представник третьої особи Яковенко Л. В. не заперечила проти задоволення позовних вимог, підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_8 , 2010 р.н.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , вказав, що є сином позивачки та братом відповідачки. Він з 13 років проживає окремо від матері та сестри, до них навідується в гості раз на півроку. Відповідачка з 2010 року почала вживати алкоголь, ніде не працює, фінансово вона не утримує дитину, допомагає він особисто. Вихованням дитини займається його мати та інколи він. Вважає, що відповідачку доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина.

Допитаний судом в присутності представника органу опіки та піклування, в судовому засіданні малолітній ОСОБА_11 , 2010 р.н. пояснив, що відносини з матір"ю в нього нормальні, однак йому не приємно дивитися на неї коли вона в стані алкогольного сп"яніння. Мати допомагає йому з уроками, допомагає в побуті. Мати постійно приходить в школу на батьківські збори, не була лише один раз, дуже давно. Коли мати п"яна, то свариться з бабусею. Як мама, вона його влаштовує, він хотів би дати їй шанс виправитися. Вказав, що коли у матері є кошти, то вона дає їх бабусі, йому вона купує печиво, цукерки. Він втомився від того, що мама випиває, хоче більше уваги. Вважає, що маму потрібно позбавити батьківських прав, щоб вона одумалася та припинила вживати алкоголь.

Суд, за згодою сторони позивачки ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника третьої особи, свідка, допитавши малолітню дитину, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_12 є матір"ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ( а.с.6).

ОСОБА_4 є матір"ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ( а.с.7).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записані зі слів матері ( а.с 10).

Як вбачається з довідки від 10.11.2022 року, виданою Бердичівським РВП ОСОБА_3 , вона 11.01.2018 року, 15.01.2020 року та 01.09.2021 року зверталася до Бердичівського РВП щодо розшуку її дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка неодноразово, на тривалий час залишала місце свого проживання, проводила час на власний розсуд, зловживала спиртними напоями ( а.с.26).

Згідно висновку органу опіки та піклування від 03.02.2023 року судом встановлено, що ОСОБА_8 проживає разом із бабусею ОСОБА_3 та матір"ю ОСОБА_4 за адресою : АДРЕСА_1 . Під час бесіди з ОСОБА_4 було встановлено, що остання вихованням сина займається, має тимчасові підробітки і матеріально утримує сина, давно не зловживає алкоголем і не погоджується з позбавленням її батьківських прав. Враховуючи зазначені обставини, орган опіки та піклування прийшов до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно її дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 37-38).

30.03.2023 органом опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради подано повторний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв"язку з тим, що з моменту прийняття висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , мати дитини не зробила відповідних висновків, пішла з дому і продовжує зловживати алкогольними напоями. Перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння вона періодично телефонує синові і психологічно тисне на нього, висловлюючи наміри скоїти самогубство. На телефонні дзвінки працівників міської служби у справах дітей не відповідає. Згідно показів дитини, ОСОБА_8 не проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 мотивуючи тим, що якщо вона пропаде на місяць, то вони з бабусею не будуть переживати де вона знаходиться. ( а.с. 55-57).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п.п. 2,4 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04, § 57, § 58).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку.

Позивачка не зазначила, якими доказами підтверджується, що відповідачка не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, хоча проживає разом із нею та сином в одному будинку.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав має рекомендаційний характер та такий висновок має бути оцінений у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

При цьому, повторний висновок виконавчого комітету органу опіки та піклування Бердичівської міської ради від 27.03.2023 року складений без участі відповідачки, яка заперечувала про позбавлення її батьківських прав, відповідачка не була присутня на комісії та не надала своїх заперечень, фактично не бувши вислуханою. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Органом опіки та піклування залишено поза увагою, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, та не врахувано, що мати дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у вихованні дитини.

Доказів того, що ОСОБА_4 є хронічним алкоголіком, що є підставою для позбавлення батьківських прав, суду також не надано.

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце необхідно ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

З наведених підстав суд вважає помилковим повторний висновок виконавчого комітету Бердичівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки такий висновок є формальним та не враховує необхідність першочергового забезпечення якнайкращих інтересів малолітнього ОСОБА_5 , 2010 р.н., який зазначив в судовому засіданні, що любить свою маму, просто він втомився від того, що вона інколи зловживає алкоголем.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

За таких обставин, встановивши відсутність доведеності винної поведінки відповідачки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, попередивши останню про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_8 .

Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України залишаються за позивачкою.

Керуючись ст. ст. 4,12-13,76-81,89,141, 223, 258, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Бердичівської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування Бердичівської міської ради обов`язок контролю щодо виконання ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 липня 2023 року.

Суддя Т.М. Вдовиченко