Провадження № 22-ц/812/644/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 липня 2023 року м. Миколаїв

справа № 486/413/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем - Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 18 квітня 2023 року суддею Волковою О.І. в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 21 квітня 2023 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда.

Позивач зазначав, що від шлюбу з відповідачем має повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає з нею та перебуває на її утриманні, є непрацездатним, інвалідом з дитинства та має І А групу інвалідності. Згідно судового рішення вона є опікуном сина.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість оскільки працює в Державному підприємстві «НАЕК «Енергоатом» відокремлений підрозділ «Південноукраїнська АЕС» та отримує пенсію військового, ОСОБА_2 просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, на строк інвалідності.

Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, проте його представником була подана заява про відвід головуючої у справі судді Волкової О.І.

Ухвалою від 18 квітня 2023 року суддя Волкова О.І. повернула заяву представника відповідача - адвоката Жили Н.М. про відвід. Ухвала мотивована тим, що до заяви додано ордер адвоката без номеру та печатки та з нього не вбачається у якій саме справі адвокат Жила Н.М. представляє інтереси ОСОБА_1 . З цих обставин подання адвокатом заяви про відвід визнано зловживанням процесуальними правами, що за приписами частини третьої статті 44 ЦПК України є підставою для повернення заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Цього ж дня, 18 квітня 2023 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області позов ОСОБА_2 задоволено, з ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина-інваліда стягнуто аліменти у розмірі частини його заробітку (доходу) починаючи з дня пред`явлення позову - 20 березня 2023 року на строк інвалідності ОСОБА_4 .

Рішення суду мотивовано тим, що повнолітній син відповідача є інвалідом І А групи, є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість цю допомогу йому надавати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Зазначав, що має можливість надавати матеріальну допомогу своєму сину у розмірі 1/8 частини своїх доходів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивував порушенням судом норм процесуального права, зокрема, відкриваючи провадження у справі 06 квітня 2023 року та надаючи йому п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, суд призначив справу до розгляду на 18 квітня 2023 року. Разом з цим копію ухвали суд направив йому засобами поштового зв`язку та він отримав її тільки 12 квітня 2023 року. Вважав, що такими діями суд порушив його права на надання відзиву на позовну заяву.

Крім цього, 14 квітня 2023 року його представником була подана заява про відвід головуючої судді Волкової О.І., проте не повідомивши його про результати розгляду цієї заяви, суддя без його участі цього ж дня розглянула справу та повністю задовольнила позовні вимоги. Вважав, що такими діями суд порушив його право на участь в розгляді справи та надання доказів.

Також апелянт вказував, що суд розглянув справу без відомостей про його належне повідомлення про час та місце слухання справи.

Крім цього вказував на порушення норм ЦПК України ненаданням у судовому засіданні позивачці можливості надати пояснення, та проведенням, в супереч нормам частини восьмої статті 279 ЦПК України судових дебатів, де позивачці було надано слово.

24 квітня 2023 року представнику відповідача було відмовлено у наданні можливості ознайомитися з матеріалами справи та отримати копію звукозапису судового засідання з посиланням на неможливість перевірити повноваження представника. Такі дії судді вважав неправомірними, оскільки до заяви про відвід судді було надано оригінал ордеру.

Також апелянт посилався на те, що вважає, що ухвалу про повернення заяви про відвід було винесено після ухвалення рішення по суті спору, та вказував на те, що копія ухвали направлена до ЄДРСР тільки 21 квітня 2023 року, тоді як, за правилами частини третьої статті 3 ЗУ «Про доступ до судових рішень» суд має направляти документи до ЄДРСР не пізніше наступного дня після їх ухвалення.

По суті задоволених позовних вимог відповідач ОСОБА_1 зазначав, що на обґрунтування позову ОСОБА_2 не надано жодного доказу того, що син потребує матеріальної допомоги, чи перебуває він на обліку в органах соціального захисту населення, чи отримує соціальну допомогу, чи ОСОБА_2 , як опікун ОСОБА_4 отримує соціальну допомогу та в якому розмірі.

Також зазначав, що отримує пенсію в середньому розмірі 5 181 грн. та зарплату за місцем роботи, яка складає в середньому 22 820, 42 грн. При цьому з його заробітної плати вираховують 1/8 частину аліментів сину за його добровільною заявою, ця сума складає в середньому понад 2 500 грн. на місяць, тоді як прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у 2023 році складає 2 093 грн.

Зазначав, що не може сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки перебуває в фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою та має утримувати родину. Крім цього він хворіє на гіпертонічну хворобу І ст. ІІ ст. та ішемічну хворобу серця.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що створення відповідачем нової сім`ї не звільняє його від утримання дитини-інваліда, а сплата комунальних послуг не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивачка також сплачує комунальні послуги за себе і за дитиниу-інваліда.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 та частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга була призначена до розгляду без повідомлення та виклику учасників справи.

Проте, за заявою сторони відповідача, та врахувавши обставини розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд перейшов до розгляду справи з повідомленням сторін.

В судове засідання апеляційного суду з`явилися відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Жила Н.М.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_4 має інвалідність першої групи А з дитинства безстроково.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 грудня 2021 року ОСОБА_4 визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном матір - ОСОБА_2 .

Позиція апеляційного суду

Одним з доводів апеляційної скарги є необ`єктивність та упередженість судді Волкової О.І. при ухваленні судового рішення.

Підставою для такого висновку, на думку апелянта, є неприязні стосунки судді з адвокатом, який представляє його інтереси - ОСОБА_5 . З цих підстав адвокатом Жилою Н.М. подано заяву про відвід судді, з посиланням на самовідводи, які заявлялися суддею з цих підстав при розгляді інших справ.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 квітня 2023 року заяву адвоката Жили Н.М. про відвід судді Волкової О.І. повернуто заявниці.

Ухвала мотивована тим, що суд вважає подання адвокатом заяви про відвід з доданням до неї незавіреної копії ордеру та її особистої неявки у судове засідання затягуванням строку розгляду справи та зловживанням своїми процесуальними правами.

За приписами частини четвертої статті 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже питання про обґрунтованість заявленого адвокатом відводу є суперечливим.

При цьому, апеляційний суд, переглядаючи справу за наявними в ній доказами, та дослідивши усі обставини справи, вважає за необхідне врахувати мотиви судді щодо заявленого адвокатом Жилою Н.М. відводу, при ухваленні судового рішення.

Так у своєму рішенні суддя Волкова О.І. зазначає, що уклавши з відповідачем ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги, адвокат Жила Н.М. проігнорувала наявність особистих неприязних стосунків з нею, та зазначала, що будучи обізнаною у тому, що справа знаходиться в провадженні судді Волкової О.І., адвокат мала відмовитися від укладення договору з відповідачем, оскільки це може вплинути на об`єктивність та неупередженість під час виконання нею доручень клієнта.

Отже, постановляючи судове рішення суддя Волкова О.І. визнала наявність у неї неприязних стосунків з адвокатом Жилою Н.М.

За таких обставин при вирішенні питання обґрунтованості заявленого судді відводу, апеляційний суд вважає за необхідне врахувати, крім національного законодавства, практику ЄСПЛ з цього питання.

Також у частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" (№ 33949/02, § 49-52,від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні "Газета Україна-центр" проти України" ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, "правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться". (§§ 28-32).

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Таким чином, аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що підставами для відводу судді є існування суб`єктивного та/або об`єктивного критеріїв.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

За суб`єктивним критерієм слід врахувати особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі.

Враховуючи те, що при постановленні судового рішення суддя Волкова О.І. визнала наявність між нею та адвокатом Жилою Н.М. неприязних стосунків, що на думку судді було підставою для адвоката не укладати договір про надання правової допомоги з відповідачем ОСОБА_1 , оскільки це призводило б до конфлікту інтересів та могло вплинути на об`єктивність та неупередженість при виконанні адвокатом доручень клієнта, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у даному випадку існує і об`єктивний і суб`єктивний критерій, які ставлять під сумнів безсторонність судді.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що на необ`єктивність судді вказують і інші доводи апеляційної скарги, а саме: - відкриваючи провадження у справі 06 квітня 2023 року, суд надав відповідачу ОСОБА_1 п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для надання відзиву на позовну заяву, при цьому одночасно призначив справу до розгляду на 18 квітня 2023 року.

Такими своїми діями суд обмежив відповідача ОСОБА_1 у визначеному законодавством праві подання відзиву на позовну заяву.

Крім цього, 18 квітня 2023 року, не маючи даних про обізнаність відповідача ОСОБА_1 про час та дату слухання справи, суд ухвалив судове рішення.

Повернувши представнику відповідача ОСОБА_1 заяву про відвід, суддя цього ж дня ухвалила судове рішення.

Апеляційний суд вважає, що такими своїми діями суддя Волкова О.І. взагалі позбавила відповідача доступу до правосуддя.Дослідивши заяву представника відповідача - адвоката Жили Н.М. про відвід судді, апеляційний суд вважає, що ця заява не давала суду першої інстанції вважати що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Заява представника жодних тверджень щодо цієї обставини не містить.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає об`єктивно виправданими побоювання сторони відповідача у відсутності безсторонності судді Волкової О.І.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що підстави для відводу судді Волкової О.І., заявлені представником відповідача - адвокатом Жилою Н.М. є обґрунтованими.

Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

На підставі пункту 2 частини третьої статті 376 ЦПК України, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки має місце порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового та ухвалення нового судового рішення.

Отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Посилання в судовому рішенні на сумніви щодо наявності в адвоката Жили Н.М. достатніх підстав для представництва інтересів відповідача ОСОБА_1 на висновки суду апеляційної інстанції не впливають, оскільки могли бути окремою підставою для відкладення розгляду справи задля забезпечення прав відповідача.

Правовідносини щодо стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину врегульовані розділом ХVI Сімейного Кодексу України, зокрема 198 його статтею.

Відповідно до частини першої статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

За правилами статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

З матеріалів справи, крім обставин встановлених судом першої інстанції, вбачається, що батько ОСОБА_4 - ОСОБА_1 є працездатною особою, працює у Відокремленому підрозділі «Південноукраїнська АЕС» Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом», отримує заробітну плату у середньому розмірі від 10 000 грн. до 25 000 грн.

За особистою заявою ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку, що у середньому складає 2 500 грн.

Крім цього відповідач ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років у розмірі 5 687, 10 грн.

Будь-яких відомостей про отримання ОСОБА_4 та його матір`ю ОСОБА_2 , як опікуном сина, соціальних виплат та їх розміру, матеріали справи не містять.

Така інформація не була надана позивачкою при пред`явлення позову та не була витребувана представником відповідача в процесі розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи приписи статтей 198 та 200 СК України та матеріальний стан та стан здоров`я відповідача ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за доцільне стягнути на утримання дитини аліменти у розмірі 1/7 частини заробітку (доходу) батька на строк встановлення інвалідності.

Аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позову - 20 березня 2023 року.

Твердження відповідача про те, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж 1/8 частина заробітку (доходу), у зв`язку з тим, що перебуває у цивільному шлюбі та має утримувати сім`ю, сплачує комунальні послуги та має захворювання, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки відповідач є працездатним, його захворювання не є тяжким, а отримуваний дохід дозволяє сплачувати аліменти в зазначеному судом об`ємі.

Доводи апелянта про порушення норм ЦПК України ненаданням у судовому засіданні позивачці можливості надати пояснення, та проведенням, в супереч нормам частини восьмої статті 279 ЦПК України судових дебатів, де позивачці було надано слово - правового значення не має, оскільки прав відповідача не порушують.

Доводи про порушення строків направлення ухвали про повернення зави про відвід до ЄДРСР та про відмову представнику апелянта в ознайомленні з матеріалами справи на увагу не заслуговують, оскільки мали місце після ухвалення судового рішення та на результати розгляду справи впливу не мали.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг.

Оскільки позивачка ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів в усіх інстанціях, то витрати відповідача при поданні апеляційної скарги відносяться на його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/7 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову - 20 березня 2023 року і на строк інвалідності ОСОБА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

---------------------------------

Повну постанову складено 19 липня 2023 року