Справа № 369/2304/21
Провадження № 2/369/449/23
12.07.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Ковальчук Л.М.
за участю секретаря Павлової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Борщагівської сільської рада Бучанського району Київської області, треті особи: державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Білінець О.П., ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом,
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Борщагівської сільської рада Бучанського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Білінець О.П. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вона 12.02.2021 року звернулась з заявою за № 147/02-31 до Вишневої міської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Білінець Ольги Павлівни з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 на підставі того, що позивач проживала з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та за яким протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала. Проте 12.02.2021 року постановою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Білінець було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та запропановано звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2008 року до часу відкриття спадщини - дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за ОСОБА_1 23.07.2001 року право власності на частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою суду від 24.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2021 року витребувано копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .
25.10.2021 року на виконання ухвали суду від 21.04.2021 року від Вишневої міської державної нотаріальної контори надійшла належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 25.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.
Протокольною ухвалою суду від 05.10.2022 року залучено до участі в справі в якості третьої особи. Яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 .
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.
Представник відповідача не з`явився, про дату, місце і час повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.
Третя особа державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Білінець О.П. в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.
Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 рідна бабуся позивача, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08.04.2005 року.
Як вбачається із матеріалів цивільної справи, померла ОСОБА_4 є рідною бабусею позивача враховуючи наступне. 17.06.1960 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 21. Від даного шлюбу народилися два сина: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 29.09.1961 року та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 14.07.1969 року. Факт того, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є рідним батьком позивача, підтверджується Свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 , від 02.08.2001 року.
Судом встановлено, що 14.01.1978 року ОСОБА_9 , бабуся позивача, уклала вдруге шлюб із ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 14.01.1978 року. Після другого шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». Дітей від даного шлюбу не було.
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8 батько позивача помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 20.08.2007 року. Після смерті ОСОБА_8 , його дружина ОСОБА_11 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 від 24.11.1990 року, донька (позивач) ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 успадкували кожен по 1/3 частки від частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку померлий під час життя прийняв як син у спадщину після померлої матері ОСОБА_4 . А так, дружина, донька та син померлого ОСОБА_8 як спадкоємці першого ступеня спорідненості успадкували частини житлового будинку, про що кожен з них отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.12.2008 року та відповідно кожен зареєстрував за собою право власності на 1/12 частки житлового будинку, про що було видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23584587 від 14.08.2009 року ОСОБА_2 , Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23584609 від 14.08.2009 року ОСОБА_11 та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23584638 від 14.08.2009 року ОСОБА_1 .
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_9 помер рідний дядько позивача ОСОБА_7 , що було видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 від 02.03.2009 року.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 від 06.03.2013 року. Після смерті ОСОБА_3 залишилось частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які прийняв у спадок після померлої дружини ОСОБА_4 , але не оформив своїх спадкових прав, у тому числі з урахуванням частини житлового будинку, на яку він мав право як на майно набуте у спільному сумісному майні подружжя.
Так, судо встановлено, що померлий ОСОБА_3 , другий чоловік рідної бабусі позивача, не був рідним батьком для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а так не був рідним дідусем для позивача ОСОБА_1 . Своїх рідних дітей від останнього шлюбу і до того не мав. Проте, не дивлячись на відсутність факту кровної спорідненості позивача та померлого ОСОБА_3 , позивач з дитинства ставилась до останнього як до свого дідуся, проживала з ним в одному будинку, вела спільне господарство, доглядала за ним, опікувалась та матеріально забезпечувала.
Щодо позовної вимоги про встановлення факту, що проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2008 року до часу відкриття спадщини - дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд виходить з такого.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, таким, що прийняв спадщину, вважається спадкоємець четвертої черги, якщо він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, встановлення вказаного юридичного факту позивачу необхідне саме для реалізації свого права на спадкування як спадкоємця четвертої черги і доведення, що вона, фактично, прийняла спадщину, оскільки нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, зокрема через відсутність судового рішенням про факт проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем не менше, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.
При цьому суд звертає увагу на те, що позивач до позову надала докази звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримання відповідної відмови. Згідно з даними, які надійшли від Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 702/61/20 зазначено, що зверненню до суду з позовом має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, позивач надала суду належні та достовірні докази, які свідчать, що позивач зверталась до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області з відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлого. Таким чином, суд у справі, яка розглядається, констатує дотримання позивачем установленого порядку захисту реалізації свого права на спадщину.
Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що позивач проживала з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом як дід та онука, мали взаємні права та обов`язки, позивач допомогла у ведені спільного господарства як онука, опікувались один про одного. Стосунки між позивачем та ОСОБА_3 склалися фактично як в онучки та дідуся, оскільки з народження позивач була зареєстрована та фактично проживала та зростала разом із померлими бабусею ОСОБА_4 та фактичним дідусем ОСОБА_3 . Окрім того, позивач допомагала доглядати за ОСОБА_3 по день його смерті. Дані обставини, підтверджуються Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , якою визначено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в даному житловому будинку з 08.09.2001 року, також серед зареєстрованих осіб зазначений і померлий ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд дійшов висновку, що позивач проживав разом із померлим ОСОБА_3 відповідно до Довідки про склад сім`ї № 461 (форма № 3) від 08.02.2006 року, яка видана ОСОБА_3 , визначено, що сім`я складається із трьох чоловік, а саме: ОСОБА_3 прописаний з 1978 року, ОСОБА_8 (син) прописаний з 1985 року та ОСОБА_1 (онука) прописана з 2001 року. Також судом досліджено письмову відповідь Відділу реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівська сільської ради № 101 від 15.01.2021 року на запит державного нотаріуса Білінець О.П., зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований з 29.09.1978 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 онука зареєстрована з 08.07.2001 року по теперішній час.
Суд вбачає, що позивач та померлий ОСОБА_3 дійсно проживали однією сім`єю керуючись письмовою відповіддю державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білінець О.П. Відділу реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівська сільської ради № 516 від 10.02.2021 року, за період з 04.04.2016 року по теперішній час за адресою по АДРЕСА_1 процедура реєстрації місця проживання не проводилась.
Судом встановлено, що за життя спадкодавця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ним не був складений заповіт, а тому, враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом та за законом першої, другої, третьої черг позивач ОСОБА_1 , відповідно до ст.1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 11 жовтня 2011 року про окремі питання спадкування, а саме: у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З цим юридичним фактом пов`язане виникнення певного цивільного права, зокрема, за правилом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно положенню ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Відтак, суд враховуючи зазначені обставини, вважає, що позивач ОСОБА_1 має законні підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме 3/4 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як вбачається із Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 174/02-31 від 12.02.2021 року, спадкодавець ОСОБА_3 не оформив своїх спадкових прав після смерті дружини ОСОБА_12 , у тому числі з урахуванням частини житлового будинку, на яку він має право як на майно набуте у спільному сумісному майні подружжя, що підтверджується Витягом з Реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якого право власності на житлового будинку зареєстроване за померлою ОСОБА_4 (рідною бабусею позивача).
Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Оскільки спадкодавцем за життя не було отримано відповідних документів, що посвідчують право власності на спірний житловий будинок, то право позивача на отримання у власність спадкового майна є порушеним та підлягає захисту в судовому порядку.
Як передбачено п.п. 4.15, 4.18 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.
Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.
Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.
Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_11 від 12.12.2003 року, виданого виконком Софіївсько-Борщагівської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належало 1/1 частка ОСОБА_4 , яка була рідною бабусею по батьковій лінії для ОСОБА_1 - позивача.
Факт того, що ОСОБА_3 за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті своєї дружини ОСОБА_4 , не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у її спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Саме така правова позиція висвітлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 350/1850/17.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 5 сесії VIII скликання № 2 від 25.02.2016 року вул. Пролетарська с. Софіївська Борщагівка було перейменовано на вулицю «Ярошівська».
Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.
Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.
Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до Борщагівської сільської рада Бучанського району Київської області, треті особи: державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Білінець О.П., ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2008 року до часу відкриття спадщини - дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати за ОСОБА_1 23.07.2001 року право власності на частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_12 .
ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_13 .
СУДДЯ Л.М.КОВАЛЬЧУК