Провадження № 2/537/392/2023
Справа № 524/7706/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневич В.І, за участю секретаря судового засідання - Бакай М.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Кравченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», про визнання недійсним акту про порушення, визнання незаконним та скасування рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акту про порушення,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», про визнання недійсним акту про порушення, визнання незаконним та скасування рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акту про порушення.

Матеріали даної позовної надійшли до Крюківського районного суду м. Кременчука з Автозаводського районного суду м. Кременчука, згідно ухвали суду від 04 січня 2023 року.

Згідно означеного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним Акт про порушення № 00006623 від 22.06.2022 складений Кременчуцькою об`єднаною філією АТ «Полтаваобленерго», скасувати рішення засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» про визначення обсягу та вартості не облікованої електричної енергії, стягнути з АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та покласти на відповідачів судові витрати.

27.03.2023 року від представника відповідача Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» - Кравченко Я.Ю. надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

В обґрунтуванні заяви вказано, що зі змісту позовної заяви та доданих матеріалів вбачається, що між ВАТ «Полтаваобленерго» та ФОП ОСОБА_3 30.10.2006 укладено договір про постачання електричної енергії №2777 на об`єкт приміщення вбудованого кондитерського цеху літ. «А» за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.5. вказаного договору споживач зобов`язаний повідомити постачальника за 7 діб про реорганізації, ліквідації, банкрутство суб`єкта господарювання, а також звільнення або відчуження у будь-який спосіб займаного приміщення. В порушення умов договору ФОП ОСОБА_3 , без повідомлення електропостачальника (яким на той час було ВАТ «Полтаваобленерго»), 06.09.2007 подарував приміщення вбудованого кондитерського цеху літ. «А» за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , який в свою чергу продав вказане приміщення 16.11.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Починаючи з 01.01.2019 відносини між АТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_5 , а у подальшому із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 врегульовані публічним договором про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, який є загальнодоступним опублікований на офіційному сайті компанії. Згідно п. 2.1.3. ПРРЕЕ ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач. Однак на дату складання акту, ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_6 із вказаною заявою не звертались.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг розподілу електричної енергії є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії ( п. 2.1.6 ПРРЕЕ).

Хоча фактично ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не підписували заяву-приєднання вказаного договору, вказані відносини не є без договірними, оскільки фактом приєднання споживача до умов публічного договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, сплата рахунка оператора системи та/або фактичне споживання електричної енергії.

Крім того, п. 6 ПРРЕЕ до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики.

Разом з цим п. 1.2.15. ПРРЕЕ передбачено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил.

Відтак, у розумінні ПРРЕЕ, споживачами на об`єкті приміщення вбудованого кондитерського цеху літ. «А» за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 16.11.2020 є його власники - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на умовах договору, укладеного з ФОП ОСОБА_3 .

Разом з тим, згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4 у період з 11.09.2014 по 08.06.2022 була зареєстрована, як фізична особа-підприємець. А тому відносини між АТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_4 починаючи з моменту набуття останньою права власності 16.11.2020 на приміщення вбудованого кондитерського цеху літ. «А» за адресою АДРЕСА_1 - є господарськими та врегульовані нормами господарського кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Хоча на момент складання спірного акта порушення №00006633 від 22.06.2022 ОСОБА_4 припинила свою підприємницьку діяльність, однак вказане не звільняє позивача щодо виконання своїх зобов`язань фізичної особи-підприємця.

Вказана практика узгоджується із позицією ВСУ від 05.06.2018 року у справу 338/180/17, в якій зроблено висновок, що «у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою, як її права так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Від так, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України, спорів в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем».

18.05.2023 року до суду надійшли заперечення позивачів на заяву про закриття провадження у справі згідно яких, прохали відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Вказуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових і інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь- яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 337/3833/16-ц).

Господарський процесуальний кодекс України встановлює юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Визначальною для розмежування юрисдикції за ч. 1 ст. 20 ГПК України є участь відносинах, з приводу яких виник спір, суб`єктів господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, тобто юридичні особі та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, орган; місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Стосовно фізичних осіб-підприємців, що є сторонами у справах, таке правонаступництво було можливе за одночасної наявності двох умов: відповідні правонаступники мали аналогічний правовий статус (зокрема, фізичних осіб-підприємців); цей статус існував у них на момент вирішення господарським судом питання про правонаступництво. Можливість виникнення правонаступництва в майбутньому не повинна братися господарським судом де уваги (пункт 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 201 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодекс) України судами першої інстанції»).

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 337/3833/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах були відкриті у господарському суді до настання таких обставин. Крім того, у разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства, (постанови Великої Палати Верховного Суду, від 16.10.2019 року у справі № 337/3833/16-ц, від 14.03.2018 року у справі № 593/793/14- ц, від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_3 припинив свою підприємницьку діяльність 06.08.2014 року та відповідно втратив статус суб`єкта господарської діяльності, а тому наразі не може бути суб`єктним учасником господарських правовідносин. Разом із цим, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 набули право власності у рівних частках на вбудоване приміщення кондитерського цеху за адресою: АДРЕСА_1 , як фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання.

Чинне цивільне законодавство та вимоги ПРРЕЕ не передбачають неможливість зміни суб`єктного складу сторін за договорами про надання послуг з розподілу електричної енергії.

За таких обставин, враховуючи вимоги ЦК України та п. 1.2.15 ПРРЕЕ, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , при переході права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, набули прав та обов`язків за договором, укладеним між ФОП ОСОБА_3 та ВАТ «Полтаваобленерго», але при цьому змінився суб`єктний склад сторін цього договору.

Отже, доводи відповідача про те, що правовідносини між АТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_4 з моменту набуття останньою права власності на об`єкт нерухомого майна є господарськими і тому регулюються господарськими нормами права, не відповідають вимогам ЦК України та ПРРЕЕ та ґрунтуються на хибному їх тлумаченні.

За таких обставин, враховуючи припинення ОСОБА_3 підприємницької діяльності до дня звернення до суду з цим позовом, зважаючи на те, що ОСОБА_4 при переході права власності набула прав та обов`язків за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії як фізична особа без статусу суб`єкта господарювання, спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства, як за предметним, так і за суб`єктним критерієм.

Також, слід звернули увагу на положення п. 10 ч. 1 ст. 20 ГПК України, яким встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Акт - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Акт про порушення № 00006633 від 22.06.2022 року складений на ОСОБА_4 , як власника (фізичну особу) об`єкта нерухомого майна. При цьому, Протокол № 00006633 засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» від 09.08.2022 року по розгляду Акту про порушення № 00006633 від 22.06.2022 року складено на ФОП ОСОБА_3 . Рахунок № 21502777 від 09.08.2022 року на компенсацію вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушень ПРРЕЕ згідно з протоколом № 00006633 від 09.08.2022 року також оформлено на ФОП ОСОБА_3 .

Пунктами 8.2.6., 8.2.7. ПРРЕЕ встановлено, що на підставі акту про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на відповідні пункти глави 8.4 цього розділу та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії та/або збитків. Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом ЗО календарних днів від дня отримання рахунка.

Пунктом 4.26. ПРРЕЕ встановлено, що якщо споживач не оплатив виставлений платіжний документ або оплатив його із запізненням або якщо він перебуває у стані ліквідації чи реорганізації та згідно з планом реорганізації готується до ліквідації, електропостачальник та оператор системи мають право звернутися до споживача з вимогою здійснювати попередню оплату в сумі середньомісячного платежу, встановити більш короткий розрахунковий період або звернутися з вимогою щодо надання гарантій належного виконання договірних зобов`язань, а споживач має задовольнити таку вимогу. Якщо споживач не оплатив остаточний рахунок за спожиту електричну енергію, ні електропостачальник, ні оператор системи не обмежуються у своїх правах щодо припинення електропостачання або розподілу (передачі) електричної енергії такому споживачу відповідно до цих Правил, крім остаточного рахунка, передбаченого положеннями пункту 6.1.22 глави 6.1 розділу VI цих Правил.

Таким чином, рішення комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ, оформлене протоколом № 00006633 від 09.08.2022 року про нарахування обсягу необлікованої енергії та визначення її вартості, яку повинен оплатити ФОП ОСОБА_3 , безпосередньо впливає на права та обов`язки нового споживача послуг ОСОБА_4 у розрізі її відносин з енергопостачальною організацією, оскільки встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії (цю суму слід сплатити колишньому споживачеві протягом 30 календарних днів з дня отримання рахунка) та створює загрозу припинення електропостачання нового споживача.

Більш того, матеріалами справи підтверджується те, що АТ «Полтаваобленерго» викликало на засідання комісії з розгляду Акту про порушення № 00006633 від 22.06.2022 року саме ОСОБА_4 , а не ФОП ОСОБА_3 , у зв`язку з чим в межах даної справи ОСОБА_4 в порядку ст. 23 ЦК України заявлено самостійну позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 підтримав заяву про закриття провадження у справі та наполягав на її задоволенні з підстав вказаних у заяві.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення заяви з підстав викладених у поданих до суду запереченнях на наяву про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення заяви з підстав викладених у поданих до суду запереченнях на наяву про закриття провадження у справі.

Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема інформаційної довідки від 15.12.2022 року №317826542 з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, приміщення вбудованого кондитерського цеху за адресою АДРЕСА_1 , з 16.11.2020 перейшло у власність (по 1/2 ) - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_4 у період з 11.09.2014 по 08.06.2022 була зареєстрована, як фізична особа-підприємець. Види діяльності, зокрема, : виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів тістечок нетривалого зберігання, виробництво сухарів і сухого печива, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання.

Згідно матеріалів справи договір про постачання електричної енергії був укладений 30.10.2006 року між ФОП ОСОБА_3 та ВАТ «Полтаваобленерго».

ФОП ОСОБА_3 з 07.06.2006 року здійснював свою діяльність в тому числі щодо виробництва сухарів печива пирогів і тістечок тривалого зберігання, що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ОСОБА_4 уклала договір про постачання електричної енергії з ТОВ «Полтаваенергозбут» 26.07.2022 року.

Позивачі ставлять вимогу визнати недійсним Акт про порушення № 00006623 від 22.06.2022 складений Кременчуцькою об`єднаною філією АТ «Полтаваобленерго» та скасувати рішення засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» про визначення обсягу та вартості не облікованої електричної енергії, згідно якого вартість не облікованої електроенергії за період з 18.03.2022 року по 22.06.2022 року становить 193 801,89 грн.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у статті 20 ГПК України.

Так, частиною 1 статті 20 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) передбачалося, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах між суб`єктами господарювання.

За змістом статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

У частині першій статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» надано такі визначення: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; (пункт 5); виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (пункт 2); індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6); комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами ч.2 ст. 5 Закону.

Згідно зі статтею 2 Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Частиною першою статті 6 Закону передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 3) виконавці комунальних послуг, зокрема послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з частиною другою статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як вбачається з матеріалів справи до 08.06.2022 року позивач ОСОБА_4 яка володіє 1/2 часткою нежитлового приміщення з 16.11.2020 року здійснювала свою підприємницьку діяльність використовуючи приміщення, де надавалися послуги відповідачем на умовах споживання у підприємницьких цілях, тобто було фактичне споживання послу відповідача.

Так, згідно актів про покази засобів обліку, з січня до серпня 2022 року, з зазначенням споживача за о/р НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3 , здійснювалася передача показників та було фактичне споживання.

Тобто доводи позивачів про те, що останні стали споживати електроенергію лише у 2022 році після укладення договору спростовуються, оскільки договір між ОСОБА_4 і ТОВ «Полтаваенергозбут» уклався аж 26.07.2022 року, а до цього часу відбувалося споживання послуг та передача показників.

Так само спростовується твердження про те, що ОСОБА_4 не знала, що споживання здійснювалося на умовах укладених ФОПом у підприємницьких цілях.

Згідно копії акту технічної перевірки засобів електричної енергії від 04.07.2019 року споживача зазначено ФОП ОСОБА_3 .

Тож, з 30.10.2006 року, відколи був укладений договір про постачання електричної енергії між ФОП ОСОБА_3 та ВАТ «Полтаваобленерго» і до 26.07.2022 року коли ОСОБА_4 уклала договір про постачання електричної енергії з ТОВ «Полтаваенергозбут», по при те, що змінювалися власники, однак особовий рахунок не переводився на нових власників, і новими власниками письмові договори не укладалися, а фактично нові власники в тому числі і ОСОБА_4 , погоджувалися та приймали умови на яких відповідач надавав послуги, користувавшись ними.

Тобто між учасниками справи були наявні господарські правовідносини з приводу яких виник спір, наявність яких є визначальною.

Суд також критично оцінює посилання сторони позивача щодо не підсудності даного спору господарському суду, а підсудності суду загальної юрисдикції в зв`язку з тим, що в межах даної справи ОСОБА_4 заявлено, в порядку ст. 23 ЦК України, позовну вимогу про стягнення з відповідачів моральної шкоди виходячи з наступного.

Незважаючи на те, що оскаржуваний акт складений 22.06.2022 року, а засідання комісії яке оформлено протоколом 09.08.2022 року вже після припинення ОСОБА_4 своєї діяльності як фізичною особою підприємцем, фактично спірні правовідносини виникли під час здійснення позивачем ОСОБА_4 підприємницької діяльності та у зв`язку з цим.

Суд звертає увагу, що при складенні акту від 22.06.2022 року представник відповідачів вказав в ньому осіб які були присутні, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , однак в протоколі від 09.08.2022 року був вказаний договір з ФОП ОСОБА_3 та вчинення порушення оформлено на ФОП ОСОБА_3 .

Таким чином, посилання на спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 , саме як фізичній особі є неможливим.

Тобто між учасниками справи були наявні господарські правовідносини з приводу яких виник спір, наявність яких є визначальною при віднесенні спору до компетенції господарських судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Враховуючи встановлені судом обставини суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 255, 256 ЦПК України, суд,-

постановив:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», про визнання недійсним акту про порушення, визнання незаконним та скасування рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акту про порушення, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В. І. Хіневич

Повний текст ухвали складено 17.07.2023 року.