Головуючий у І інстанції Грегуль О.В.
Провадження №22-ц/824/3094/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М.А., ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просив про його задоволення, посилаючись на те, що 07 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №288-Ф/07, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів. Кредит надається на строк з 07 грудня 2007 року по 06 грудня 2019 року або по день, визначений в п. 3.3.11. цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних (п. 1.1 кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07.12.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі за №927.

Вказаний договір забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя, які випливають з Кредитного договору №288-Ф/07 від 07 грудня 2007 року, (а також будь-якими додатковими угодами до нього) укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 06 грудня 2019 року повернути кредит у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 (дванадцять цілих п`ять десятих) % річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором (п. 1.1 договору іпотеки).

Згідно п. 2.1. Договору іпотеки предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям: ОСОБА_1 в 1/3 (одній третій) частини та ОСОБА_2 в 2/3 (двох третіх) частинах.

20 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. було вчинено виконавчий напис №1721, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності, а саме: 1/3 частка квартири - ОСОБА_1 та 2/3 частки квартири - ОСОБА_2 .

У листопаді 2021 року позивач дізнався від приватного виконавця Корольова М.А., який зателефонував йому, що ним проводиться звернення стягнення на майно позивача у виконавчому провадженні № 67400812 на підставі спірного виконавчого напису.

На думку позивача вказаний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню з огляду те, що приватним нотаріусом виконавчий напис вчинено поза межами строку для його вчинення.

З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що період, за який здійснюється стягнення заборгованості по кредиту, заборгованості по процентах, заборгованості по пені та штрафних санкцій складає з 07 грудня 2007 року по 28 лютого 2021 року.

Проте, строки позовної давності до вимог щодо стягнення щомісячних платежів по кредиту та щомісячних платежів по сплаті процентів, пені та штрафних санкцій за період 07 грудня 2007 року по 15 жовтня 2018 року закінчилися 16 жовтня 2021 року.

Відповідно до положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" та пункту 3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріусом 20 жовтня 2021 року в порушення вимог статті 88 Закону України "Про нотаріат" та пункту 3 Глави 16 Розділу II Порядку було вчинено виконавчий напис за вимогами про стягнення заборгованості по кредиту, заборгованості по процентах, заборгованості по пені та штрафних санкцій у період з 07 грудня 2007 року по 15 жовтня 2018 року, з моменту виникнення права вимоги за якими минуло більше трьох років.

Крім того, нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не врахував, що відповідач звернувся із вимогою про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення кредиту із пропущенням строків, встановлених ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та не з`ясував факту безспірності заборгованості, не перевірив, чи існувала в такому розмірі заборгованість за кредитним договором.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць Інною Олександрівною, зареєстрований за № 1721 від 20.10.2021 року про звернення стягнення на трикімнатну кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 76,70 кв.м., житловою площею 41,10 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини та ОСОБА_2 в розмірі 2/3 частин.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. зареєстрований за № 1721 від 20.10.2021 року про звернення стягнення на трикімнатну кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 76,70 кв.м., житловою площею 41,10 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини та ОСОБА_2 в розмірі 2/3 частин.

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 908 грн. - судового збору та 454 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ПАТ АБ «Укргазбанк» через представника Слісаренко Л.Л. подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що порушення пункту 3.3.4 Договору іпотеки є триваючими, такими, які на сьогодні не усунені позивачем, тому застосування строку позовної давності щодо штрафних санкцій за даними порушеннями не є можливим.

Крім цього посилався на те, що позивач в позовній заяві не спростував будь-якими, а особливо належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості в іншому розмірі, ніж це вказано Банком у заяві про вчинення виконавчого напису. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що Банком не надані нотаріусу під час вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність суми боргу, яка вказана у виконавчому написі, суперечить наявним у справі документам та не відповідає фактичним обставинам справі і є необґрунтованим твердженням.

На думку апелянта, у Банка були всі підстави, передбачені законом та укладеними договорами, для звернення до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (наявне порушене зобов`язання, безспірність вимог, направлення вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки); приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису діяв у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат», «Про іпотеку», Цивільного кодексу України, глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та Пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (5); виконавчий напис має всі складові, передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 заперечив проти задоволення скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» та просив залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Слісаренко Л.Л. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Поліщук Ю.В. в апеляційному суді проти задоволення скарги відповідача заперечила та просила рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №288-Ф/07, за умовами якого банк надав позивачу кредит в сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів (том 1, а.с.5-9). Кредит був наданий на строк з 07 грудня 2007 року по 06 грудня 2019 року або по день, визначений в п. 3.3.11. цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних (п. 1.1 кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07.12.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі за №927 (том 1, а.с.10-17).

Вказаний договір забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя, які випливають з Кредитного договору №288-Ф/07 від 07 грудня 2007 року, (а також будь-якими додатковими угодами до нього) укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 06 грудня 2019 року повернути кредит у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 (дванадцять цілих п`ять десятих) % річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором (п. 1.1 договору іпотеки).

Згідно п. 2.1. Договору іпотеки предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям: ОСОБА_1 в 1/3 (одній третій) частини та ОСОБА_2 в 2/3 (двох третіх) частинах.

20 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. було вчинено виконавчий напис №1721, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності, а саме: 1/3 частка квартири - ОСОБА_1 та 2/3 частки квартири - ОСОБА_2 (том 1, а.с.18).

Також встановлено, що 05.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67400812 (том 1, а.с.19-20) по виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за № 1721 від 20.10.2021 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з допущених при його видачі приватним нотаріусом порушень вимог закону, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, неодноразово досліджувалось судом касаційної інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18).

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Підпунктом 2.3 п. 2 гл. 16 р. II Порядку визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

З наведених вище норм законодавства вбачається обов`язок іпотекодержателя направити відповідне повідомлення боржнику за основним договором та іпотекодавцю (якщо боржник є відмінним від іпотекодавця), і одночасно - обов`язок нотаріуса перевірити виконання цього обов`язку іпотекодержателем.

З матеріалів справи вбачається, що вищенаведені вимоги закону банком, як іпотекодержателем, були дотримані, оскільки в матеріалах справи містяться докази направлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як іпотекодавцям, вимог-повідомлень про усунення порушень основного зобов`язання та їх отримання вищевказаними особами (том 1, а.с.126-129). Дотримано банком також і вимоги закону в частині надання приватному нотаріусу пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал договору іпотеки без оформлення заставної від 07 грудня 2007 року; засвідчена стягувачем копія кредитного договору №288-Ф/07 від 07 грудня 2007 року; засвідчені стягувачем копії письмових вимог про усунення порушень основного зобов`язання з доказами відправлення та отримання їх боржниками; копії паспортних даних, ідентифікаційних номерів боржників; розрахунок заборгованості та довідка про штраф за кредитним договором; виписка з особового рахунку боржника; документи представника стягувача за довіреністю.

Разом з тим, незважаючи на викладене, виконавчий напис приватним нотаріусом вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», з огляду на наступне.

Нормою ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи,якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Відтак, ПАТ АБ «Укргазбанк» мав право звернутися до нотаріуса із вимогами, з дня виникнення права вимоги за якими минуло не більше трьох років, а нотаріус відповідно була зобов`язана перевірити, чи не минули вказані строки стосовно вимог, заявлених ПАТ АБ «Укргазбанк».

В матеріалах справи міститься наданий відповідачем розрахунок заборгованості, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, в якому вказано строк розрахунку заборгованості по кредиту та процентах з 07.12.2007 року по 28.02.2021 року. Аналогічно з оспорюваного виконавчого напису вбачається, що період, за який здійснюється стягнення, приватний нотаріус вказав з 07 грудня 2007 року по 28 лютого 2021 року.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позивача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право відповідача, як кредитора, вважається порушеним з моменту порушення позивачем, як позичальником, терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) ОСОБА_1 обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Аналогічні правові позиції наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 р. у справі №523/3082/14-ц, від 27.03.2019 р. у справі №200/15135/14-ц.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Згідно п. 3.3.3. Кредитного договору, повернення суми кредиту здійснювати на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Лівобережному відділенні №53 ВАТ АБ «Укргазбанк», щомісячно з 1-го до 15-е (п`ятнадцяте) число кожного місяця, починаючи з січня 2008 року, в розмірі не менше 1/144 від суми отриманого кредиту, що становить 243 (двісті сорок три) доларів США 06 центи. Якщо останній день сплати частини кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється в перший наступний робочий день. Дострокове повне або часткове повернення кредиту дозволяється у будь-який робочий день. У випадку внесення Позичальником коштів на погашення заборгованості за Кредитом в сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу залишкова сума зараховується в рахунок сплати чергових платежів.

Згідно п. 3.3.4. Кредитного договору, щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 15-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.1. цього договору, а також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту (для процентів), або день дострокового розірвання цього договору (для процентів, з врахуванням п.4.1. цього договору), сплачувати проценти за користування кредиту, виходячи з процентної ставки зазначеної у п. 1.1. цього договору, на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Лівобережному відділенні №53 ВАТ АБ «Укргазбанк».

Враховуючи викладене, нотаріус не мала права вчиняти виконавчий напис по заборгованості по кредиту та процентах, що виникла у період з 07.12.2007 року по 19.10.2018 року у зв`язку з тим, що з дня виникнення права вимоги за вказаними вимогами минуло більше 3 років.

Крім того, з розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач розрахував заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 01.03.2018 року по 28.02.2021 року, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 16.08.2018 року по 28.02.2021 року, заборгованість за несвоєчасну сплату процентів (3% річних) за період з 01.03.2018 року по 28.02.2021 року, заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту (3% річних) за період з 16.08.2018 року по 28.02.2021 року.

В той же час, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису вже закінчився 3- річний строк з дня виникнення права вимоги штрафних санкцій, заявлених за період з 01.03.2018 року по 19.10.2018 року.

Окрім того, згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно п. 5.8. кредитного договору строк позовної давності за цим договором встановлюється Сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених Банком під час виконання умов цього договору.

Сторони у кредитному договорі погодили, що за вимогами про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту встановлюється позовна давність у три роки. В той же час, існує імперативна норма статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто сторони погодили збільшення строку позовної давності, а не строку звернення до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису.

Враховуючи вищевикладені обставини, приватним нотаріусом в порушенням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» вчинено виконавчий напис за вимогами, з дня виникнення права вимоги за якими минув 3 річний строк.

Крім того, слід зазначити, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17, від 04.02.2020 р. у справі №912/1120/16, 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору сторони погодили сплату процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних до 06 грудня 2019 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 6 грудня 2019 року позивач мав повертати відповідачу кредит і сплачувати проценти за умовами договору, а після 06 грудня 2019 року відповідач мав право вимагати від позивача сплати процентів за неправомірне користування кредитом у порядку ст. 625 ЦК України.

В той же час, з оспорюваного виконавчого напису вбачається, що у період 07.12.2007 року по 28 лютого 2021 року відповідачем нараховано заборгованість по процентах поточну, заборгованість по процентах прострочену, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів та штрафні санкції.

Разом з тим, нарахування відповідачем процентів, передбачених умовами кредитного договору, після 06 грудня 2019 року є незаконним і суперечить нормам чинного законодавства та висновкам Великої Палати Верховного Суду, оскільки нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строків кредитування є незаконним та протиправним.

Приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис мав перевірити дані обставини і дати їм належну оцінку, що ним зроблено не було.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц.

Як зазначає Верховний Суд (Постанова КЦС ВС від 21.09.2022 у справі № 721/804/16-ц), боржник може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис у тому числі з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису.

Таким чином, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинено з недотриманням вимоги щодо безспірності заборгованості та поза межами встановленого законом строку його вчинення, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що напис вчинений з порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку. За таких обставин обґрунтованим є і висновок суду про наявність підстав до визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скаргивідповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому,докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтовано задоволено вимоги останнього.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: