Справа № 175/1002/23
Провадження № 2/175/219/23
З а о ч н е Р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и
29 червня 2023 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бойка О.М.
при секретареві Бабко-Малій В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на його користь основний борг за договором позики у розмірі 195 772,5 грн., штраф за договором позики - 59 354,66 грн., та три відсотки річних 466,63 грн., а всього 255 593,79 грн. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору у розмірі 2044,75 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 не з`явились, згідно наданої заяви представника, вона просила справу розглянути без їх присутності та повністю задовольнити позовні вимоги.
Окрім того, надала суду заяву про підтвердження розміру судових витрат на правову допомогу, яку також просила стягнути з відповідача.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 25 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір безпроцентної позики №Д251121-01. Відповідно до п.1 договору, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 141 018,75 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,25 грн.) на день укладання договору еквівалентно 5 175 доларів США. В свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику у визначений договором строк.
Відповідач надав розписку від 25.11.2021 року, якою підтвердив отримання позики в сумі 141 018,75 грн., що еквівалентно 5175 доларів США у відповідності до курсі КБ "ПРИВАТБАНК" на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 27,25 грн та зобов`язався повернути цю суму у строк до 25.02.2022 року позивачу.
Крім того, судом встановлено, що відповідач зобов`язався повернути суму позики, яка визначена в пункті договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, який визначений у пункті 5 Договору.
Строк повернення грошової суми у повному обсязі настав 25.02.2022 року, однак відповідач умови договору не виконав, грошові кошти не повернув.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Суд наголошує, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Пунктом 10 договору передбачено, що відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором.
Відповідач не виконав умови договору, грошові кошти визначені пунктом 1 договору не повернув.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач не виконав своє зобов`язання у строк, встановлений договором позики від 25.11.2021 року №Д251121-01, чим допустив прострочення.
Відповідно до пункту 9 Договору, сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 договору, підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідають доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на день здійснення кожного платежу за цим договором.
Так, відповідач з 26.01.2022 року не виконує зобов`язання за договором, та неї платежі, які зобов`язаний вносити до 25.02.2022 року відповідно до п. 5 договору.
Позивач надав суду наступний розрахунок заборгованості за договором: загальна сума позики 5175 доларів США., повернуто 225 доларів США., сума прострочення 4950 доларів США., 4950 доларів США х 39,55 грн. = 195 772,50 грн. по курсу ПРИВАТБАНКА станом на 24.02.2022 року (39,55 грн. за 1 долар США), згідно витягу з офіційного сайту.
Пунктом 11 договору передбачено, що за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1 % за кожний календар день існування простроченої заборгованості, від загальної суми заборгованості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконав зобов`язання.
Крім того, відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язався, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.?
Щодо розрахунку трьох відсотків річних: дата початку нарахування: 26.01.2022 року, дата закінчення нарахування: 24.02.2022 року, кількість днів прострочення: 29, відсоткова ставка: 3% річних.
Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 26.01.2022 року по 24.02.2022 року складає 466,63 грн.
З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір та витрати на правничу допомогу.
На підставі ст.ст. 533, 599, 610, 612, 626, 627, 628, 1046, Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) основний борг за договором позики у розмірі 195 772,5 грн., штраф за договором позики - 59 354,66 грн., та три відсотки річних 466,63 грн., а всього 255 593,79 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати, а саме: витрати на сплату судового збору у розмірі 2044,75 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, а саме рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя О.М. Бойко