Номер провадження: 22-ц/813/1625/23
Справа № 509/817/14-ц
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Гандзій Д.М. 09 березня 2016 року у смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, у якому просила суд розподілити спільне майно подружжя, набутого за час шлюбу, шляхом визнання за позивачкою ОСОБА_2 права власності на 1/2 частини наступного нерухомого майна: садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під № 657, позначений на плані під літ. «А-1,А,А-1,а», загальною площею 2111,9 кв.м., під № 1-2 споруди, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», домоволодіння під АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлового будинку під літ. «Е», загальною площею 340,5 кв.м., навісів під літ. «Р»,«П», літньої кухні під літ. «Н», веранди під літ. «О», земельної ділянки під № НОМЕР_1 , площею 0,062 га, кадастровий номер: :01:001:0820, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», цільове призначення для ведення садівництва, земельної ділянки під № НОМЕР_2 , площею 0,0400 га, кадастровий номер: :01:001:1808, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», цільове призначення для ведення садівництва та земельної ділянки, площею 0,0774 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), мотивуючи це недомовленістю з відповідачем щодо добровільного поділу вказаного нерухомого майна (т. 1 а.с. 3-6, 34-37, 244-247).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.12.1984 року, у період шлюбу сторонами, за спільні кошти, було придбано наступне нерухоме майно, зареєстроване за позивачкою: домоволодіння під АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлового будинку під літ. «Е», загальною площею 340,5 кв.м., навісів під літ. «Р»,«П», літньої кухні під літ. «Н», веранди під літ. «О», земельної ділянки площею 0,0774 га, розташованої за цією ж адресою, та нерухомого майна, зареєстрованого за відповідачем: садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 , позначений на плані під літ. «А-1,А,А-1,а», загальною площею 2111,9 кв.м., під № 1-2 споруди, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», земельних ділянок під №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2».

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2016 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину наступного нерухомого майна: садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під № 657, позначений на плані під літ. «А-1,А,А-1,а», загальною площею 2111,9 кв.м., під № 1-2 споруди, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», домоволодіння під АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку під літ. «Е», загальною площею 340,5 кв.м., навісів під літ. «Р», «П», літньої кухні під літ. «Н», веранди під літ. «О», земельної ділянки під № НОМЕР_1 площею 0,062 га, кадастровий номер: :01:001:0820, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», цільове призначення для ведення садівництва, земельної ділянки під № НОМЕР_2 площею 0,0400 га, кадастровий номер: :01:001:1808, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», цільове призначення для ведення садівництва, та земельної ділянки площею 0,0774 га, кадастровий номер: :43:010:0017, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1 а.с. 254-257).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (який не приймав участі у розгляді справи) просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 108-11).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року у справі № 520/14278/15, яке набрало законної сили, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_3 на користь апелянта заборгованість за договором позики у розмірі 5 500 000 грн. та судові витрати.

ОСОБА_1 зазначає, що вказане рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року у справі № 520/14278/15 досі не виконано, сума боргу є досить великою та може бути задоволена за рахунок всього майна, яке було поділено між подружжям на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2016 року. На підставі викладеного апелянт вважає, що оскаржуваним судовим рішенням було порушено його права та законні інтереси.

Сторони про розгляд справи на 04.07.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.12.1984 року, та у період шлюбу останніми, за спільні кошти, було придбано наступне нерухоме майно, зареєстроване за позивачкою: домоволодіння під АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлового будинку під літ. «Е», загальною площею 340,5 кв.м., навісів під літ. «Р»,«П», літньої кухні під літ. «Н», веранди під літ. «О», що підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 08.04.2004 року, виданим на підставі розпоряджень Київської районної адміністрації ОМР від 19.12.2003 року № 2017, земельної ділянки площею 0,0774 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295781 від 23.09.2005 року, виданим на підставі рішення ОМР від 21.04.2005 року № 4065-IV та нерухомого майна, зареєстрованого за відповідачем: садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під № 657, позначеного на плані під літ. «А-1,А,А-1,а», загальною площею 2111,9 кв.м., розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», земельної ділянки під № НОМЕР_1 площею 0,062 га, кадастровий номер: :01:001:0820, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», цільове призначення для ведення садівництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 312425 від 06.10.2008 року, земельної ділянки під № НОМЕР_2 площею 0,0400 га, кадастровий номер: :01:001:1808, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, ГО «Авангард-2», цільове призначення для ведення садівництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 11.08.2011 року (а.с. 12-14,17,18,22,23).

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Положення статей 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Статтями 368,372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З урахуванням вищевикладених норм Закону та письмових заяв представників сторін про згоду з уточненим (зменшеним) позовом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, на підставі чого позовні вимоги позов ОСОБА_2 було задоволено.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів зазначає, що оскільки спірні правовідносини щодо поділу майна подружжя, з приводу яких ухвалено оскаржуване рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2016 року, виникли за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, при цьому вимоги до скаржника - ОСОБА_1 позивачем не заявлялися та судом не вирішувалися, то апеляційний суд констатує, що питання про права, свободи, інтереси та обов`язки останнього судом у цій справі не розглядалося та не вирішувалось, що є підставою для закриття апеляційного провадження за його скаргою. Таким чином, право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі у ОСОБА_1 - відсутнє.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року у справі № 520/14278/15 було стягнуто з ОСОБА_3 на користь апелянта заборгованість за договором позики у розмірі 5 500 000 грн., та дана заборгованість може бути задоволена за рахунок всього майна, яке було поділено між подружжям, оскільки такі доводи гуртуються виключно на припущеннях апелянта та не можуть бути правовою підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Крім того колегія суддів зазначає, що, як вже вказувалось вище, ОСОБА_1 не надано жодного доказу того, що він є учасником спірних правовідносин щодо поділу майна подружжя, і притягнення його до участі у даній справі могло мати правовий вплив на вирішення судом правовідносин за договором позики, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст. 367, п.3 ч.1 ст. 362, ст. 381 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Гандзій Д.М. 09 березня 2016 року у смт. Овідіополь Одеської області, закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 липня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе