ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 672/91/23

Провадження № 22-ц/4820/1128/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року (суддя Федорук І.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 5000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у 2017 році з останньою досягнуто домовленості про продаж будинку АДРЕСА_1 , що належить сину відповідачки ОСОБА_3

06 жовтня 2017 року відповідачка отримала від позивачки грошові кошти в сумі 5000 доларів США як платіж за майбутній продаж вищезазначеного будинку.

До часу звернення до суду відчуження нерухомого майна не відбулося. Потреба у купівлі будинку відпала з виявленням у чоловіка позивачки хвороби, про що ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_2 та просила повернути кошти.

Позивачка неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням повернути кошти, проте отримала відмову.

Вважає, що відповідачка безпідставно набула зазначену суму коштів, а тому зобов`язана її повернути. Крім того, просила поновити строк звернення до суду за даним позовом, оскільки пропустила такий строк у зв`язку з хворобою чоловіка ОСОБА_4 , необхідністю постійного догляду за ним.

У зв`язку з цим позивач просила суд поновити строк на звернення до суду, стягнути на її користь з ОСОБА_2 5000 доларів США та понесені позивачем судові витрати.

У березні 2023 року відповідачка звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності набуття відповідачкою належних ОСОБА_1 грошових коштів. Між сторонами у справі виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу будинку, спірні кошти отримані відповідачкою в рахунок виконання зобов`язань та питання щодо повернення таких коштів врегульоване спеціальними нормами глав 49, 54 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування скарги зазначає, що у розписці ОСОБА_2 зазначила, що отримала від ОСОБА_1 перший завдаток 2500 доларів США, а потім доплату ще взяла 2500 доларів США, хату продає за 5000 доларів США, всі гроші взяла, в чому розписалась. Як зазначає апелянт, очевидним зі змісту розписки є те, що відповідачка в цілому отримала 5000 доларів США, тобто сума, яку отримала остання, не є завдатком, як вказує суд першої інстанції, а повною вартістю майна, яке відповідач обіцяла продати позивачці в майбутньому, чого не вчинено й до цього часу. За таких обставин апелянт вважає, що дані кошти є безпідставно набутими відповідачкою. Поняття завдатку може мати місце лише за умови наявності попереднього договору, на виконання якого міг би бути внесений завдаток.

У даних правовідносинах договору купівлі-продажу чи будь-якого попереднього договору не існує.

Апелянт також не згідна з висновками суду про те, що сторона позивача не надала належних та допустимих доказів на підтвердження набуття відповідачкою грошових коштів позивачки. На думку позивача відсутність таких доказів і є, власне, доказом безпідставності набуття відповідачкою коштів.

Фактично зазначені обставини не були з`ясовані судом першої інстанції, а ті, що з`ясовані викладені невірно та суб`єктивно, що є порушенням норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну, рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року залишити без змін як законне.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Клопотання ОСОБА_1 , яке подано до суду апеляційної інстанції, про долучення до матеріалів справи як доказів - копії звіту №100 від 24.07.2017 про оцінку майна-домоволодіння, копію звітів про оцінку земельних ділянок з кадастровими :01:016:0012, :01:016:0013 колегією суддів залишено без задоволення, оскільки доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта, не встановлено.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 24 червня 2017 року ОСОБА_3 згідно довіреності уповноважив ОСОБА_2 , зокрема, продати за ціною та на умовах на розсуд останньої будинок АДРЕСА_1 (на даний час - Хмельницького району) (а. с. 25).

06 жовтня 2017 року ОСОБА_2 власноруч склала розписку такого змісту, що ОСОБА_1 дала ОСОБА_2 завдаток перший 2500 дол. США. Потім доплату ще взяла 2500 дол. США. Хату продає за 5000 дол. США. Всі гроші взяла, в чому і розписалася, підпис ОСОБА_2 (а. с. 4).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збережено за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції неправильно встановив правову природу розписки, виданої ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , оскільки за її змістом вона отримала 5000 доларів США. І хату продає ОСОБА_2 за 5000 дол. США. Всі гроші взяла в чому і рописалася ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Згідно з текстом розписки вона не містить посилань на правову підставу передання спірних коштів (лише мету), порядок і строк їх повернення.

У матеріалах справи немає доказів того, що відповідач вчиняла, а позивач приймала виконання будь-яких дій чи робіт, пов`язаних з житловим будинком по АДРЕСА_1 , про це взагалі не зазначено в розписці, що давало б підстави оцінювати спірні правовідносини як договірні за відсутності письмового договору.

Доказів того, що між сторонами існують якісь правовідносини, що вказують на дружні, родинні стосунки та можливість дарування спірних коштів, у матеріалах справи немає.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини не є договірними, і повинні кваліфікуватись за статтею 1212 ЦК України.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, слід ухвалити нове рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 доларів США.

Щодо застосування строку позовної давності, про застосування якого відповідачкою подана заява, а позивачка просила його поновити

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У справі, що переглядається, місцевим судом не встановлено обставин звернення позивача до відповідача в порядку частини другої статті 530 ЦК України з вимогою про повернення безпідставно одержаних коштів, отриманих ОСОБА_2 06 жовтня 2017 року, до моменту звернення позивача із цим позовом до суду. Тому позовна давність в цьому випадку не спливла, а лише розпочалася. Схожі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 755/21936/15-ц (провадження № 61-26336св18), 17 лютого 2021 року у справі № 750/13632/18 (провадження № 61-14761св19), 08 грудня 2021 року у справі № 522/24415/17 (провадження № 61-14057св21), 16 лютого 2022 року у справі № 520/19325/18 (провадження № 61-9353св21) та інших.

За таких обставин підстави для застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів відсутні.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач сплатила судовий збір в сумі 1828,50 грн. за подання позовної заяви, як апелянт 2742,65, а всього 4571,15 грн. О скільки позовна заява та апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволені, сплачений нею судовий за подання позову та за апеляційну скаргу слід стягнути з ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 5000 доларів США та судовий збір у розмірі 4571,15 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк