Номер провадження: 22-ц/813/2627/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/11644/14-ц

Провадження номер: 22-ц/813/2627/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- заявник/стягувач ОСОБА_1 ,

- заінтересована особа Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

- боржник Кредитна спілка «Всеукраїнське народне кредитне товариство»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Головного державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Перчика Віталія Олександровича, за участі боржника - Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Свяченої Ю.Б. 16 грудня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Головного державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси)під час виконання Виконавчого листа №522/11644/14-ц, що виданий 21.11.2014 року Приморським районним судом м. Одеса.

ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги скарги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2014 року (справа № 522/11644/14-ц) стягнуто з Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 борг у розмірі - 64 586,36 грн..

21 листопада 2014 року Приморським районним судом м. Одеси видано Виконавчий лист, який звернуто до виконання. Проте, з 16 січня 2015 року по теперішній час державним виконавцем передбачені законом дії щодо виконання вказаного виконавчого листа не вживаються, а рішення не виконується. Скаржник посилається, що державним виконавцем не було здійснено жодних дій щодо розшуку боржника, що є його обов`язком. Вказане свідчить про бездіяльність Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси (а. с. 1 - 5, 45 - 49).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаної скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Головного державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Перчик Віталія Олександровича, за участі боржника - кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство».

Ухвала суду мотивована тим, що скаржником не надано належних доказів не виконання державним виконавцем покладених на нього обов`язків. Виконавче провадження триває, а отже протиправності бездіяльності державного виконавця на даній стадії примусового виконання рішення суду не вбачається (а. с. 58 - 60).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) скарга була розглянута з порушенням строку її розгляду; 2) судом першої інстанції не було враховано, що державний виконавець не здійснив розшук Боржника та два рази безпідставно повертав Виконавчий лист з підстав, того що не можливо встановити особу Боржника та з`ясувати місце проживання Боржника; 3) державний виконавець не здійснив розшук майна Боржника, на яке може бути звернуто стягнення; 4) державний виконавець не проводив належну перевірку майнового стану Боржника (а. с. 63 - 69).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2021 року залишено без руху. (а. с. 81 - 82).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 року №126/0/15-23 суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.03.2023 року вищевказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2021 року (а. с. 93 - 93 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.03.2023 року закінчено підготовку справи до розгляду. Призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 95).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.05.2023 року витребувано з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження за виконавчим листом у справі №522/11644/14-ц, виданим 21.11.2014 року про стягнення з Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 64 586,36 грн. (а. с. 109 112).

19.06.2023 року на адресу апеляційного суду надійшли копії виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 21.11.2014 року у справі №522/11644/14-ц (а. с. 120 - 150).

03.07.2023 року від Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист, в якому останнє повідомило, що виконавче провадження передано до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань, зокрема про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення своєї правової позиції учасниками справи у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

21.11.2014 року було видано Приморським районним судом м. Одеси виконавчий лист на виконання рішення по справі №522/11644/14-ц від 25.09.2014 року про стягнення з Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» (65026, м. Одеса, вул. Гоголя, 23, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошових коштів в сумі - 64 586,36 грн. (шістдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят шість гривень 36 копійок), з яких: - по «Договору» №29/005/09/ДВ від 15.01.2009 р - 41517,02 грн., з яких: - сума внеску 20 000,00 грн.; - нараховані та невиплачені проценти 4 961,90 грн.; - пеня 16555,12 грн.; - по «Договору» №29/012/09/ДВ від 21.01.2009 р. 23 069,34 грн., з яких: - сума внеску 9 769,86 грн.; - нараховані та невиплачені відсотки 4 968,22 грн.; - пеня 8 331,26 грн. (а. с. 15).

Постановою Головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ Перчиком В.О. від 21.01.2015 року відкрито виконавче провадження №46610616 за виконавчим листом №522/11644/14-ц, виданим 21.11.2014 року (а. с. 13).

Постановою Головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ Перчиком В.О. від 25.12.2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а. с. 13 зворотна сторона).

Постановою Головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Перчиком В.О. від 06.05.2016 року відкрито виконавче провадження №51263180 за виконавчим листом №522/11644/14-ц, виданим 21.11.2014 року (а. с. 17 зворотна сторона).

Постановою Головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Перчиком В.О. від 30.06.2016 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а. с. 18 зворотна сторона).

Постановою Головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Перчиком В.О. від 02.09.2016 року відкрито виконавче провадження №52101507 за виконавчим листом №522/11644/14-ц, виданим 21.11.2014 року (а. с. 26, 129).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем 26.07.2022 року було здійснено запит до Державної фіскальної служби України щодо наявних рахунків боржника (а. с. 139).

26.07.2022 року державним виконавцем було здійснено запит до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів (а. с. 138).

Відповідно до акту Старшого державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 09.06.2023 року встановлено, що виходячи за адресою - м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 88-А, оф. 307, боржника знайти не вдалось (а. с. 147).

Відповідно до акту Старшого державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 09.06.2023 року, встановлено, що виходячи за адресою - АДРЕСА_1 , боржника знайти не вдалось (а. с. 148).

Постановою Старшого державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 12.06.2023 року накладено арешт на майно, що належить боржнику (а. с. 130 - 131).

Постановою Старшого державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 14.06.2023 року передано виконавчий документ до Дніпровського ВДВС у м. Києві Центрального МУМЮ (м. Київ) на підставі ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» (а. с. 150).

Між учасниками справи склалися правовідносини щодо виконання рішення суду, оскарження дій державного виконавця.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;

6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Матеріалами справи встановлено, що Постановою Головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Перчиком В.О. від 02.09.2016 року відкрито виконавче провадження №52101507 за виконавчим листом №522/11644/14-ц, виданим 21.11.2014 року (а. с. 26, 129).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем 26.07.2022 року було здійснено запит до Державної фіскальної служби України щодо наявних рахунків боржника. (а. с. 139).

26.07.2022 року державним виконавцем було здійснено запит до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів (а. с. 138).

Відповідно до акту Старшого державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 09.06.2023 року встановлено що виходячи за адресою: м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 88-А, оф. 307, боржника знайти не вдалось (а. с. 147).

Відповідно до акту Старшого державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 09.06.2023 року встановлено що виходячи за адресою - АДРЕСА_1 , боржника знайти не вдалось (а. с. 148).

Постановою Старшого державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 12.06.2023 року накладено арешт на майно, що належить боржнику (а. с. 130 - 131).

Постановою Старшого державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 14.06.2023 року передано виконавчий документ до Дніпровського ВДВС у м. Києві Центрального МУМЮ (м. Київ) на підставі ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» (а. с. 150).

Отже, вищевказане свідчить, що з часу відкриття виконавчого провадження - 02.09.2016 року та по 26.07.2022 року державним виконавцем не було здійснено розшук боржника, крім того, в 10-ти денний строк з дня відкриття провадження не здійснено перевірку майнового стану боржника, що підтверджується копією матеріалів виконавчого провадження №52101507.

За змістом статей 447, 451 ЦПК України обов`язковими підставами визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є фактичне порушення прав сторони виконавчого провадження, а не лише саме по собі недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження»

Зважаючи на наведене, бездіяльність державного виконавця щодо не вчинення виконавчих дій на протязі майже 6 років у обсязі, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження», призвело до порушення прав стягувача як сторони виконавчого провадження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктам 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладений у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги вищевказаної скарги ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367,368,374,376,381,382,383,384,389,390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року про відмову в задоволені скарги на бездіяльність державного виконавця скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Перчик Віталія Олександровича задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Перчик Віталія Олександровича щодо не вчинення виконавчих дій у обсязі передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» під час виконання Виконавчого листа №522/11644/14-ц, виданого 21.11.2014 року Приморським районним судом м. Одеси.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 липня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова