ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/43/21

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/106/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Супруна О.П. від 08 лютого 2021 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, і до повноліття дитини.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.02.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, задоволено. Судом стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.01.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. Судом також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн. судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 08.02.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 08.02.2021 року є протиправним та необгрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що про існування оскаржуваного рішення вона дізналась 18.07.2022 року, після звернення за правовою допомогою, для з`ясування причин зменшення отримуваних нею від ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також рішенням суду із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 , як матері дитини, у розмірі 1 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною віку трьох років. Апелянт стверджує, що вона, відповідно до ч.1 статті 352 ЦПК України, має право на оскарження вищевказаного рішення суду від 08.02.2021 року, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, проте, оскаржуваним рішенням від 08.02.2021 року вирішено питання про її права та інтереси, а також її малолітньої дитини. ОСОБА_3 вказує, що подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (справа №750/43/21), було здійснено з метою зменшення розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 . При цьому, апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.08.2019 року у справі №455/1434/17, у постанові від 06.06.2018 року у справі №303/7417/16-ц. Апелянт вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи спір у даній справі, не прийняв до уваги та не дослідив обставини справи щодо спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , та їх сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також наявності перебування на утриманні у відповідача інших осіб. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував статтю 181 Сімейного кодексу України, якою визначено обов`язок сплати аліментів тим із батьків, хто проживає окремо від дитини.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_3 - адвокат Браташ Ю.П. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Новик М.С. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.02.2021 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 08.02.2021 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , та особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 15.07.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану, Чернігівський міськвиконком, актовий запис №1029 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5, зворот).

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 (а.с.1-4), в якому позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, і до повноліття дитини. Вимоги заявленого позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4 , не надає.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва відповідного змісту (а.с.72).

Деснянським районним судом м.Чернігова 21.07.2020 року ухвалено рішення у справі №750/5158/20, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на їх сина ОСОБА_8 у розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; у задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 відмовлено.

Чернігівським апеляційним судом 28.10.2020 року прийнято постанову у справі №750/5158/20, якою рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.07.2020 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, скасовано, і дані вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною трьох років; це ж рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів на дитину сторін доповнено приписом: але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_6 є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується копіями довідок Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 22.03.2022 № 6117- та № 6117- (а.с.77, 77,зворот).

Згідно з актом про фактичне місце проживання від 07.03.2023 року, складеного Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Г. Чорнобиля 3», ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають в АДРЕСА_1 (а.с.128).

Відповідно до даних Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.с.14), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що про існування оскаржуваного рішення вона дізналась 18.07.2022 року, після звернення за правовою допомогою, для з`ясування причин зменшення отримуваних нею від ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також рішенням суду із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 , як матері дитини, у розмірі 1 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною віку трьох років. Апелянт стверджує, що вона, відповідно до ч.1 статті 352 ЦПК України, має право на оскарження вищевказаного рішення суду від 08.02.2021 року, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, проте, оскаржуваним рішенням від 08.02.2021 року вирішено питання про її права та інтереси, а також її малолітньої дитини. ОСОБА_3 вказує, що подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (справа №750/43/21), було здійснено з метою зменшення розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 . При цьому, апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.08.2019 року у справі №455/1434/17, у постанові від 06.06.2018 року у справі №303/7417/16-ц. Апелянт вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи спір у даній справі, не прийняв до уваги та не дослідив обставини справи щодо спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , та їх сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також наявності перебування на утриманні у відповідача інших осіб. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував статтю 181 Сімейного кодексу України, якою визначено обов`язок сплати аліментів тим із батьків, хто проживає окремо від дитини.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 352 ЦПК України, яка регламентує право апеляційного оскарження, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 року у справі №592/11194/14-ц, провадження №61-13759св18, …висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

У зв`язку із наведеним, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22.09.2022 року (а.с.99), було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.02.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 11.04.2022 року у справі №235/3800/20, провадження №61-15487св21.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм.

Конституційні гарантії захисту прав та інтересів в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження судових рішень у цивільному судочинстві.

Частина перша статті 352 ЦПК України визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, свобод, інтереси та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є особа, яка не залучена до участі у справі, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи. В такому випадку, рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між особою, яка не брала участі у справі і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду: від 05.09.2019 року у справі №638/2304/17, від 05.05.2020 у справі №910/9254/18, від 17.05.2021 року у справі №910/2742/20.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним особою, яка звернулась з апеляційною скаргою - ОСОБА_3 , рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.02.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів задоволено (а.с.29-31). При цьому, у описовій, мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваного ОСОБА_3 судового рішення відсутні висновки суду про права та обов`язки ОСОБА_3 . За даних обставин, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулась із апеляційною скаргою - ОСОБА_3 .

Приписами ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України).

На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтом ОСОБА_3 було надано роздруківки скріншотів екрану смартфону про зарахування на банківську картку сум аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 (а.с. 48-71).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва відповідного змісту (а.с.72).

ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_6 є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується копіями довідок Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 22.03.2022 № 6117- та № 6117- (а.с.77, 77, зворот).

Згідно з актом про фактичне місце проживання від 07.03.2023 року, складеного Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Г. Чорнобиля 3», ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають в АДРЕСА_1 (а.с.128).

Відповідно до даних Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.с.14), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Жодної іншої інформації на підтвердження доводів апелянта ОСОБА_3 щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів, їх розміру, із врахуванням доходів ОСОБА_2 , а також належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України, які б беззаперечно вказували б на зменшення розміру отримуваних від ОСОБА_2 апелянтом ОСОБА_3 аліментів, та були б підставами для встановлення судом причинно-наслідкового зв`язку між зменшенням аліментів на користь ОСОБА_3 , та ухваленням судом першої інстанції оскаржуваного апелянтом рішення від 08.02.2021 року, матеріали даної цивільної справи в собі не містять, і стороною апелянта дані докази суду не надано.

При цьому, апеляційним судом не може бути взято до уваги наданий апелянтом ОСОБА_3 розрахунок аліментів за хронологічний період з червня 2021 року по липень 2022 року (а.с.118-119), оскільки інформація, вказана у даному розрахунку, не підтверджена належними та достатніми доказами по справі, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_3 відносно того, що позов про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини було подано до суду ОСОБА_1 , яка проживає спільно із відповідачем, з метою зменшення розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , є припущеннями апелянта, які не підтверджені відповідними доказами по справі. Згідно ч.6 статті 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях, і в силу приписів вказаної норми Закону, дані твердження апелянта не можуть бути підставою для визнання обґрунтованими доводів апеляційної скарги, щодо порушення прав ОСОБА_9 .

За даних обставин, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції ухвалив 08.02.2021 року судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулась із апеляційною скаргою - ОСОБА_3 .

Приписами п.3 ч.1 статті 362 ЦПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постановах Верховного Суду: від 11.07.2018 року у справі № 911/2635/17; від 17.05.2018 року у справі №904/5618/17; від 01.08.2019 року у справі №412/1277/2012; від 25.11.2020 року у справі №663/227/13-ц, викладено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і якщо апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки оскаржуваним ОСОБА_3 рішенням суду першої інстанції від 08.02.2021 року, не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта та її малолітньої дитини, то ОСОБА_3 не відноситься до кола осіб, які у відповідності до положень статті 352 ЦПК України, мають право апеляційного оскарження рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.02.2021 року у даній справі.

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апелянта ОСОБА_3 щодо наявності у неї права на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.02.2021 року, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Желтяков проти України від 09.06.2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права, як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v.Romania) [ВП],№28342/95, п.61, ECHR1999-VII).

Приписами п.3 ч.1 статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.02.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, необхідно закрити.

Керуючись статтями: 352; п.3 ч.1, ч.2 статті 362, статтями: 381, 389, 390 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Головуючий: Судді: