Справа №203/3889/23
Провадження №2-з/0203/57/2023
УХВАЛА

20 липня 2023 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Католікян Михайло Олександрович, розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної ради, комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі,

у с т а н о в и в:

1. 14 липня 2023 року позивачка поштовим зв`язком звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської обласної ради, КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі. Заявлені позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що від 27.04.2020 вона за контрактом працювала на посаді генерального директора КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради. 19.06.2023 під час перебування позивачки на лікарняному головою Дніпропетровської обласної ради було видане розпорядження про її звільнення. Зазначене розпорядження було видане з порушенням встановленої процедури та не має під собою законних підстав. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження від 19.06.2023, поновлення на роботі (а.с.а.с. 1 9, 150).

2. Того ж дня позивачка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони Дніпропетровській обласній раді затверджувати оспорене розпорядження, заборони будь-яким іншим особам вчиняти дії з розпорядження майном КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради (а.с.а.с. 105 111).

3. Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

4. Розв`язуючи подану заяву, суд виходить з того, що вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано частиною четвертою статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, які згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

5. Відповідно до статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

6. Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

7. Відтак метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

8. Розв`язуючи заяву про забезпечення позову в частині заборони відповідачеві затверджувати розпорядження 19.06.2023, суд виходить з того, що підстави вважати, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливити позитивне для позивачки виконання рішення суду відсутні. Затвердження розпорядження голови про звільнення посадової особи підприємства, установи, організації не тягне за собою створення таких процедурних перешкод, які б унеможливили або значно ускладнили повернення позивачки до роботи.

9. Заява у решті (заборона будь-яким іншим особам вчиняти дії з розпорядження майном відповідача) також є безпідставною, оскільки майнові питання КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради не входять до предмету спору у справі, отже не можуть регулюватися в рамках забезпечення позову.

10. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення поданої у справі заяви.

11. Керуючись статтями 149, 150, 153, 258 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної ради, комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному статтею 261 ЦПК.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Суддя М.О. Католікян