Єдиний унікальний номер судової справи 484/719/23
Номер провадження 22-ц/812/587/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

17 липня 2023 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Калашник А.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 28 березня 2023 року, під головуванням судді Шикері І.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 пред`явив позов до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТДВ «СГ «Оберіг») про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 серпня 2022 року близько об 11 години в місті Первомайськ Миколаївської області на перехресті вулиць Вознесенська та Київська сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участі транспортного засобу - автомобіля марки та моделі Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу - автомобіля марки та моделі Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2022 року винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг», поліс №210081374, розмір страхової суми 160 000 грн., розмір франшизи 2 500 грн.

ОСОБА_2 отримав від ТДВ «СГ «Оберіг» виплату суми страхового відшкодування в загальному розмірі 29 286 грн. 97 коп., що не відповідає реальним затратам на ремонт пошкодженого автомобіля.

Відповідно до Акту виконаних робіт від 05 жовтня 2022 року вартість ремонту транспортного засобу позивача становить 54 470 грн.

Оскільки страхове відшкодування не в повній мірі покрило витрати позивача на ремонт автомобіля, він вважав що вказану різницю слід стягнути з відповідачів в солідарному порядку за судовим рішенням.

Крім того, внаслідок вищевказаної ДТП позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні його життєвих зв`язків, потребі в додаткових матеріальних затратах, неможливості протягом тривалого часу користуватись власним транспортним засобом, у зв`язку із чим порушено нормальний ритм життя, обмеження можливості задоволення культурно-побутових потреб, пов`язаних з пересуванням позивача та його родини.

Також, він був вимушений самостійно вживати дій щодо відновлення транспортного засобу, в зв`язку з чим виникла роздратованість, а через відсутність коштів на відновлення автомобіля, погіршився його стан здоров`я: пропав апетит, з`явилось безсоння, відчуття тривоги, почав мучити постійний головний біль та підвищуватися тиск. Усе вищеперераховане завдало йому душевного болю, порушило спокій, принизило честь і гідність, спричинило сильні душевні переживання та страждання.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив ухвалити судове рішення, яким:

стягнути на його користь з ОСОБА_1 понесені витрати на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля у розмірі 2 500 грн., що складає суму франшизи;

стягнути на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ТДВ «СГ «Оберіг» понесені витрати на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля у розмірі 22 683 грн. 03 коп.;

стягнути на його користь з ОСОБА_1 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

стягнути на його користь з ОСОБА_1 та ТДВ «СГ «Оберіг» понесені ним судові витрати пропорційно до розміру пред`явлених вимог.

Відповідач ТДВ «СГ «Оберіг» надало до суду відзив, в якому просило відмовити у задоволені позовних вимог до ТДВ «СГ «Оберіг» за їх безпідставністю, необґрунтованістю та незаконністю. Також просило стягнути на його користь з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на виконання робіт, необхідні для відновлення пошкодженого автомобіля, в сумі 2 500 грн. (франшиза) та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього - 7 500 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_2 у стягненні в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ТДВ «СГ «Оберіг» 22 683 грн. 03 коп. витрат на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 266 грн. 79 коп.

Відмовлено ТДВ «СГ «Оберіг» у стягненні з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в сумі 5 000 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ТДВ «СГ Оберіг» 22 683 грн. 03 коп. витрат на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, міськрайонним суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що йому не в повній мірі виплачене страхове відшкодування, оскільки надані ним рахунок-фактура №137, акт прийому - здачі виконаних робіт від 05 жовтня 2022 року та квитанції про сплату за відновлювальні роботи автомобіля, такими доказами вважатися не можуть, а висновку експерта з цих питань суду не надано і клопотання про проведення експертизи позивачем не заявлялось. До того ж у своїй заяві про виплату страхового відшкодування, наданій страхувальнику, позивач підтвердив, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування за цією заявою в зазначеному в ній розмірі, є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення 2 500 грн. франшизи та 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що вони є доведеними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення міськрайонного суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені вказаних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції жодним чином не мотивував своє рішення, обмежившись лише висновком, що таке відшкодування відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому не є предметом розгляду апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 26 серпня 2022 року з вини водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом - автомобілем марки та моделі Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб - автомобіль марки та моделі Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2022 року винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.6 цієї ж статті вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, при розгляді даної справи про цивільно-правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, колегія суддів не обговорює вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування моральної шкоди, в межах доводі апеляційної скарги.

Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічні роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП зазнав моральних переживань. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодування у сумі 5 000 грн., суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки обґрунтовано виходив з того, що внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного йому рухомого майна і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення компенсації моральної шкоди у сумі 5 000 грн., яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.

До того ж, на думку колегії суддів, доводи в апеляційній скарзі щодо розміру компенсації за завдану моральну шкоду не можна визнати обґрунтованими, так як при вирішенні цих вимог міськрайонний суд у повній мірі дотримався положень ст.23 ЦК України та врахував глибину душевних страждань позивача внаслідок пошкодження автомобіля, вимушених змін у житті через неможливість його використання за призначенням і необхідності докладання зусиль на його ремонт, ступень вини заподіювача шкоди, а також вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, §62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Отже, ураховуючи наведені обставини, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування йому моральної шкоди.

При цьому колегія суддів бере до уваги положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Також колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Судове рішення в оскаржуваній частині відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення в оскаржуваній частині постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції суду апеляційної інстанції теж не надано. Докази ж та обставини, на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2023 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 18 липня 2023 року