Справа № 301/1748/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" липня 2023 р.

Іршавський районний суд

Закарпатської області

в складі:

головуючого - судді Золотар М.М.

при секретарі - Матіко З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іршава справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

11 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Посилається на те, що 27 квітня 2016 року позивач домовився із відповідачкою про купівлю-продаж корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В той же день між ними було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є зазначене нерухоме майно.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Відповідачка передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивач прийняв його та сплатив ОСОБА_2 визначені договором гроші, почав користуватись нерухомим майном, тобто фактично вступив у володіння та користування ним.

Через деякий час ОСОБА_1 звернувся до відповідачки з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства - посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак, відповідачка повідомила, що не може цього зробити, оскільки на момент укладення договору вона не була власником нерухомого майна, не зареєструвала своє право власності на корівник, а лише розпочала процес успадкування спадкового майна після смерті матері ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право власності, яке видане виконавчим комітетом Довжанської сільської ради 26.04.2005 року на підставі рішення виконкому Довжанської сільської ради № 48 від 21.04.2005 року, ОСОБА_3 була власником корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 23.05.2005 року за ОСОБА_3 на праві приватної власності зазначений об`єкт нерухомості зареєстрований в Іршавському БТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що видано свідоцтво про смерть за актовим записом № 54.

Спадкоємцем майна померлої є донька ОСОБА_2 ,мешканка АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору оренди землі, який укладено між орендодавцем Довжанською сільською радою та орендарем ОСОБА_2 остання прийняла в оренду для виробничого використання земельну ділянку площею 0,4000 га. На даній земельній ділянці розташований корівник.

Про існування цих обставин, до укладення договору позивач не знав. Перед укладенням угоди ОСОБА_1 було запевнено, що відповідач є власником вищезазначеного нерухомого майна.

Отже, ОСОБА_1 як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набув право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбав його у відповідача, який не мав права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, нерухоме майно, яке перейшло до позивача за договором купівлі-продажу від 27.04.2016 року, не може бути витребовано у ОСОБА_1 . Тобто позивач правомірно володіє та користується спірним майном.

Так як після укладення договору з відповідачем, ОСОБА_1 користувався нерухомим майном як власник, то восени 2016 року реконструював корівник у нежитлове приміщення магазину.

З технічного паспорту, виданого КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційна справа № 325, вбачається, що ОСОБА_1 реконструював приміщення корівника, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,4000 га за адресою: АДРЕСА_1 , у нежитлове приміщення магазину, що складається з торгівельного залу площею 99,8 кв. м літ «А» та навісу літ. «В». Стан несучих та огорожуючих конструкцій оцінюється як придатний до нормальної експлуатації та відповідає вимогам ДБН та придбаний для використання в якості магазину.

При реконструкції корівника у приміщення магазину позивачем не було порушено Державних санітарних протипожежних та будівельних норм і правил а також прав інших осіб, власників суміжних земельних ділянок, тому вважає, що вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно та не порушення при цьому прав інших осіб.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а подав заяву (а. с. 48), якою позов підтримав, просив задовольнити, справу розглянути в його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, а подала заяву (а. с. 33), якою не заперечила проти визнання права власності за позивачем, справу просила розглянути у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 27 квітня 2016 року позивач домовився із відповідачкою про купівлю-продаж корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В той же день між ними було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є зазначене нерухоме майно (а. с. 16-18).

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Відповідачка передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивач прийняв його та сплатив ОСОБА_2 визначені договором гроші, почав користуватись нерухомим майном, тобто фактично вступив у володіння та користування ним.

Через деякий час ОСОБА_1 звернувся до відповідачки з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства - посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак, відповідачка повідомила, що не може цього зробити, оскільки на момент укладення договору вона не була власником нерухомого майна, не зареєструвала своє право власності на корівник, а лише розпочала процес успадкування спадкового майна після смерті матері ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право власності, яке видане виконавчим комітетом Довжанської сільської ради 26.04.2005 року на підставі рішення виконкому Довжанської сільської ради № 48 від 21.04.2005 року, ОСОБА_3 була власником корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 4). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 23.05.2005 року за ОСОБА_3 на праві приватної власності зазначений об`єкт нерухомості зареєстрований в Іршавському БТІ (а. с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що виконкомом Довжанської сільської ради видано свідоцтво про смерть за актовим записом № 54 (а. с. 6).

Спадкоємцем майна померлої є донька ОСОБА_2 ,мешканка АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору оренди землі, який укладено між орендодавцем Довжанською сільською радою та орендарем ОСОБА_2 остання прийняла в оренду для виробничого використання земельну ділянку площею 0,4000 га (а. с. 10-12). На даній земельній ділянці розташований корівник.

Про існування цих обставин, до укладення договору позивач не знав. Перед укладенням угоди ОСОБА_1 було запевнено, що відповідач є власником вищезазначеного нерухомого майна.

Отже, ОСОБА_1 як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набув право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбав його у відповідача, який не мав права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, нерухоме майно, яке перейшло до позивача за договором купівлі-продажу від 27.04.2016 року, не може бути витребовано у ОСОБА_1 . Тобто позивач правомірно володіє та користується спірним майном.

Так як після укладення договору з відповідачем, ОСОБА_1 користувався нерухомим майном як власник, то восени 2016 року реконструював корівник у нежитлове приміщення магазину, що стверджується технічним паспортом, виготовленим Іршавським БТІ (а. с. 42-47).

З технічного паспорту, виданого КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційна справа № 325, вбачається, що ОСОБА_1 реконструював приміщення корівника, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,4000 га за адресою: АДРЕСА_1 , у нежитлове приміщення магазину, що складається з торгівельного залу площею 99,8 кв. м літ «А» та навісу літ. «В». Стан несучих та огорожуючих конструкцій оцінюється як придатний до нормальної експлуатації та відповідає вимогам ДБН та придбаний для використання в якості магазину.

При реконструкції корівника у приміщення магазину позивачем не було порушено Державних санітарних протипожежних та будівельних норм і правил а також прав інших осіб, власників суміжних земельних ділянок.

Статтею 328 ЦК України передбачено набуття права власності на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність вимог позивача, тому такі підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 81, 89, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України ст. ст. 328, 331, 392 ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю магазину та навісу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуючий: М. М. Золотар