ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4520/23 Справа № 202/5535/21 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області, яке є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів позовної заяви, посилався на те, що 25 червня 2021 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив: 1) надати щомісячну довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві; 2) надати копію наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000; 3) надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 4) надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 5) надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 6) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472; 7) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року; 8) поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1. 30 липня 2021 року отримав відмову у наданні вищевказаних відомостей та документів. Також відповідач відмовився поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1.

В силу статті 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Позивач звертає увагу, що 7 квітня 1995 року він отримав первинну виробничу травму на підприємстві відповідача. 7 серпня 1995 року висновком МСЕК йому було встановлено відсоток стійкої втрати професійної працездатності по травмі 7 квітня 1995 року. 19 липня 2001 року актом приймання-передачі № 113.58 Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську прийняло від відповідача тоді Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз» його особову справу по травмі 7 квітня 1995 року. Разом із актом приймання-передачі № 113.58 Відкрите акціонерне товариство «Дніпрометиз» надало до Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську довідку про розмір втраченого заробітку в розмірі 70,92 грн. без будь-якого розрахунку, що підтверджується відповіддю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області № 03-10/4111 від 26.06.2020.

Відповідно до пункту 9 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я. Середньомісячний заробіток відповідно до пункт 22 Правил № 472 для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства.

Підприємством ВАТ «Днепрометіз» було надано йому по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року довідки про розрахунок середньомісячного заробітку в розмірі 72,99 грн., в розмірі 63,75 грн., в розмірі 117,80 грн., в розмірі 130,53 грн., зроблені за 3 календарні місяці роботи.

Також по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року відповідач, маючи однаковий розрахунковий період та данні про розмір заробітної плати за 2 календарні місяці роботи, надав різні довідки про розрахунок середньомісячного заробітку в розмірі 76,98 грн., в розмірі 72,14 грн., в розмірі 66,78 грн. 6677827 крб.

Крім цих розрахунків по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року існує розрахунок середньомісячного заробітку в розмірі 456,02 грн., зроблений спеціалістом та застосований у рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 травня 2004 року по справі № 2-1499/04, - за 3 повні календарні місяці роботи як того вимагає пункт 22 Правила № 472.

Із довідки про розмір втраченого заробітку в розмірі 70,92 грн. не зрозуміло, з якого базового розрахунку середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року зроблені розрахунки.

Відповідно не зрозуміло, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку із 7 серпня 1995 року дати первинного висновку МСЕК по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року.

Власник повинен забезпечити оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування потерпілому шкоди, а в разі оскарження рішення - подати допомогу в одержанні матеріалів чи зажадати їх від відповідних організацій відповідно до вимог пункту 35 Правил № 472.

Своїми діями по відмові забезпечити оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, виконати зобов`язання по видачі довідки про роботу на підприємстві із зазначенням часу роботи і розміру заробітної плати, відповідач порушує його конституційне право на соціальний захист, що включає право на страхові виплати у разі часткової втрати працездатності, викликає у нього психічне напруження та душевне хвилювання, позбавило його права на отримання законних доходів в повному обсязі, завдає йому збитки.

Завдану йому діями відповідача моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 240 тис. грн.

За цих підстав позивач просив зобов`язати ПрВТ Дніпрометиз:

1) надати щомісячну довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві;

2) надати йому копію наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000;

3) надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року;

4) надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року;

5) надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року із 7 серпня 1995 року - дати первинного висновку МСЕК до 19 липня 2001 року дати передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58;

6) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472;

7) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року;

8) поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1;

9) встановити вину відповідача, який, на його думку, не виконує свої зобов`язання по забезпеченню оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, відповідно до вимог пункту 35 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, не виконує свої зобов`язання щодо видачі працівникові на його вимогу довідки про роботу на підприємстві із зазначенням часу роботи і розміру заробітної плати відповідно до статті 49 КЗпП України, та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 240 тис. грн. (том 1 а.с.1-11).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункту 22 Правил № 472, надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 09 грудня 1997 року, а також поставити на облік нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1 було закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (том 1 а.с.211-213).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовлено (том 1 а.с.234-242).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив, рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (том 1 а.с.244-255).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Під час роботи у відповідача позивач отримав виробничі травми, а саме 7 квітня 1995 року та 9 грудня 1997, за сукупністю яких йому встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30 %.

З липня 2001 року позивач перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, яким йому виплачуються щомісячні страхові виплати.

Не погоджуючись із розміром середньомісячного заробітку, з якого призначено страхові виплати, позивач у червні 2021 року звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати йому довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві, надати копії наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000, надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року, надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року, надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року із 7 серпня 1995 року - дати первинного висновку МСЕК до 19 липня 2001 року - дати передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58, надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472, надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року, а також поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1.

Вимога позивача про надання документів та відомостей була залишена відповідачем без задоволення, про що повідомлено листом від 22.07.2021 за № 40/26.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до матеріалів справи рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2004 року по цивільній справі № 2-1499/04 частково задоволено позов ОСОБА_1 та на його користь з ВАТ «Дніпрометиз» стягнуто заборгованість по виплаті щомісячного відшкодування шкоди з 01.04.1995 року по 01.06.2001 року в розмірі 9 917,67 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2005 року по справі 2-76/2005 встановлено факт нещасного випадку з позивачем на виробництві 09.12.1997 та професійного захворювання.

В подальшому рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Дніпрометиз», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, про встановлення розміру втраченого заробітку та зобов`язання відповідача передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в місті Дніпропетровську довідку про розмір втраченого заробітку для розрахунку страхових виплат, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено та встановлено розмір втраченого базового заробітку з 07 серпня 1995 року по травмі 07 квітня 1995 року в сумі 456 грн. 02 коп. Встановлено розмір втраченого заробітку з 01 квітня 2001 року в сумі 242 грн.15 коп. із розрахунку середньомісячної заробітної плати в розмірі 1 614 грн. 30 коп. для розрахунку страхових виплат по соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному захворюванні, що спричинили втрату працездатності». Зобов`язано відповідача ВАТ «Дніпрометиз» передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в місті Дніпропетровську довідку про розмір втраченого заробітку з 01 червня 2001 року в сумі 242 грн. 15 коп. із розрахунку середньомісячної заробітної плати для розрахунку страхових виплат у розмірі 1 614 грн. 30 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2009 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2008 року скасовано, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпрометиз» про скасування наказу та встановлення середнього заробітку відмовлено.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ «Дніпрометиз», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, про визначення права на встановлення середньомісячного заробітку відмовлено.

Рішенням Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, про визнання права на забезпечення та відновлення права на середньомісячний заробіток відмовлено.

Рішенням Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії, а саме надати відповідно до ст. 49 КЗпП надати довідку про розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі, яка сталася 09.12.1997 року, розрахований на час встановлення МСЕК первино 10.11.2006 року стійкої втрати професійної працездатності, довідку про розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 07.04.1995 року, розрахований за три останні повні календарні місяці роботи до ушкодженню здоров`я первино 07.08.1995 року стійкої втрати професійної працездатності, відповідно до п. 22 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, відмовлено.

Суд відзначає, що розмір середньомісячного заробітку позивача, зокрема, зобов`язання відповідача надати довідку про розмір та розрахунок такого заробітку, вже неодноразово був предметом судового розгляду.

Судом було захищено право позивача на соціальний захист в разі втрати професійної працездатності шляхом стягнення з роботодавця заборгованості по виплаті щомісячного відшкодування шкоди з 01.04.1995 року по 01.06.2001 року.

Після передачі Фонду соціального страхування особової справи позивача наступні правовідносини щодо виплати та перерахунку страхових виплат відбуваються між позивачем як застрахованою особою і Фондом.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання відповідача ПАТ «Дніпрометиз» як колишнього роботодавця надати довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час роботи позивача на підприємстві, копії наказів, а також відповіді щодо розміру середньомісячного заробітку, з якого була надана довідка про розмір втраченого заробітку, середньомісячного заробітку на час передавання його особової справи до Фонду та загального коефіцієнту підвищення середньомісячного заробітку, позивачем не доведені.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із їх недоведеності, необґрунтованості та безпідставності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2005 року у справі № 2-76/2005 встановлено факт того, що грижа диску, виявлена у ОСОБА_1 09 грудня 1997 року виникла при виконанні останнім своїх службових обов`язків. Встановлено факт того, що виявлене захворювання, пов`язане з трудовим процесом, та є нещасним випадком на виробництві.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2006 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2005 року залишено без змін.

За особистою заявою позивача при розрахунку страхових виплат за цим страховим випадком відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, у справі було взято середньомісячний заробіток, що передував першому ушкодженню здоров`я позивача від 07 квітня 1995 року та був наданий відповідачем при передачі у 2001 році особової справи позивача за актом прийому-передачі.

З 16 липня 2001 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, де йому систематично сплачуються страхові виплати.

Тобто позивачем було реалізоване його право, передбачене ч. 13 ст. 34 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до якої у разі повторного ушкодження здоров`я середньомісячний заробіток, за бажанням потерпілого, обчислюється за відповідні періоди, що передували першому або повторному ушкодженню здоров`я.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вищевказаними рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, відповідно до яких визнано право позивача на отримання страхових виплат у зв`язку з частковою втратою працездатності.

Суд 1 інстанції вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача надати довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві, копії наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та копії інших наказів, надати відповіді, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн., який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі на час передавання його особової справи 19 липня 2001 року, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі із 7 серпня 1995 року до 19 липня 2001 року, суд правильно виходить з того, що перелік відомостей, які роботодавець зобов`язаний надати працівникові на його вимогу, визначається трудовим законодавством.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Тобто трудовим законодавством визначено конкретний перелік відомостей, які роботодавець має надати на вимогу працівника.

При цьому, звертаючись до відповідача в червні 2021 року, позивач просив надати йому довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві, надати копії наказів відповідача, зокрема, про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві, а також надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн., який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи до Фонду соціального страхування, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року із 7 серпня 1995 року до 19 липня 2001 року.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача надати йому довідку та інші відомості, що не передбачені статтею 49 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем раніше надавалися довідки та інші відомості, необхідні для реалізації позивачем його права на отримання страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та втратою працездатності.

Не погоджуючись із розміром втраченого заробітку, з якого призначено страхові виплати, позивач неодноразово звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовами з приводу встановлення середньомісячного заробітку для одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню та захисту його права у зв`язку з частковою втратою працездатності.

Судом встановлено, що вже неодноразово розмір середньомісячного заробітку позивача, зокрема, зобов`язання відповідача надати довідку про розмір та розрахунок такого заробітку був предметом судового розгляду.

Судом було захищено право позивача на соціальний захист в разі втрати професійної працездатності шляхом стягнення з роботодавця заборгованості по виплаті щомісячного відшкодування шкоди з 01.04.1995 року по 01.06.2001 року.

Після передачі Фонду соціального страхування особової справи позивача наступні правовідносини щодо виплати та перерахунку страхових виплат відбуваються між позивачем як застрахованою особою і Фондом.

Відтак, вірними є висновки суду 1 інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача ПАТ «Дніпрометиз» як колишнього роботодавця надати довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час роботи позивача на підприємстві, копії наказів, а також відповіді щодо розміру середньомісячного заробітку, з якого була надана довідка про розмір втраченого заробітку, середньомісячного заробітку на час передавання його особової справи до Фонду та загального коефіцієнту підвищення середньомісячного заробітку, позивачем не доведені.

Статтею 15 ЦК України також визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Між тим, позивачем не доведено порушення його прав відповідачем у зв`язку з ненаданням документів та інших відомостей на його заяву від 25 червня 2021 року.

Слід зазначити, що звертаючись із вимогою про зобов`язання відповідача надати копії наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000, позивач не зазначив, яким чином ці накази відповідача стосуються його прав з огляду на те, що розмір його середньомісячного заробітку, необхідний для обчислення щомісячних страхових виплат, вже був предметом судового розгляду і такі виплати здійснюються йому та перераховуються Фондом соціального страхування, про що свідчать, зокрема, копії постанов від 01.09.2006, 22.12.2006, 30.03.2021, 06.03.2022, що були долучені третьої особою. Необхідність надання відповідачем довідки про відпрацьований час відносно планового часу за час роботи на підприємстві позивачем також необґрунтована.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії є необґрунтованими.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що за змістом статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені цивільним законодавством.

Згідно з частинами 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача, який не забезпечив оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, не виконує свої зобов`язання щодо видачі на його вимогу довідки про роботу на підприємстві та розміру заробітної плати, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 240 тис. грн.

Однак суд вважає, що факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу не доведений, оскільки у судовому засіданні не встановлено обов`язку відповідача надавати документи та інші відомості, які вимагає позивач.

Суд бере до уваги, що відповідачем раніше була надана довідка про розмір заробітку позивача, що підтверджується змістом його позовної заяви. Відповідач виконав свій обов`язок щодо передання особової справи позивача Фонду соціального страхування для забезпечення права позивача на соціальний захист та отримання страхових виплат. Рішеннями судів неодноразово було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Дніпрометиз» з приводу середньомісячного заробітку, необхідного для здійснення страхових виплат.

У разі не згоди з розміром страхових виплат, зокрема розміром втраченого заробітку, який визначений роботодавцем і з якого призначені страхові виплати, позивач вправі оскаржити рішення, дії чи бездіяльність Фонду соціального страхування, в якому він перебуває на обліку та яким такі виплати здійснюються на теперішній час.

Позивачем не наведено обґрунтувань стосовно порушення його прав.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є недоведеними та необґрунтованими.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: