Справа №200/1647/17
Провадження №2/932/2823/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мамонова Галина Михайлівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

02.02.2017 ОСОБА_5 звернулася із позовом у якому, із урахуванням заяви від 27.11.2017, просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачем право власності на вказану квартиру.

Ухвалою суду від 08.02.2017 відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 06.04.2017 вжито заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 16.05.2019 провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 24.09.2020, провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 18.03.2021 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І.

Ухвалою суду від 23.06.2021 позивача ОСОБА_5 замінено на правонаступника - ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 16.11.2021 закрито підготовче провадження по справі.

Ухвалою суду від 29.11.2022 скасовано заходи забезпечення позову.

Узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 з 04.03.2005 проживає у спірній квартирі. Вона є інвалідом 2 групи і прикута до інвалідного крісла, має поганий зір. 30.01.2017 вона дізналася, що на підставі договору купівлі-продажу власником квартири є відповідач, а в квартирі, окрім позивача, зареєстровано ще двоє осіб.

У первинній позовній заяві позивачка заперечувала укладення договорі купівлі-продажу квартири.

У заяві від 27.11.2017 ОСОБА_5 фактично змінила підстави позову та зазначала, що вона уклала із ОСОБА_4 договір довічного утримання а не купівлі-продажу, а.

При цьому ОСОБА_5 звертала увагу, що вона мала похилий вік, потребувала сторонньої допомоги, залишилася проживати у спірній квартирі, грошових коштів не отримувала. Також вказує, що квартира продана за заниженою вартістю.

Позивачка просила поновити строк звернення до суду. Зокрема зазначала, що постійно проживаючи у спірній квартирі, дізналася про укладення договору із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.01.2017.

Відповідачем подано відзив, мотиви якого зводяться до того, що медичні документи ОСОБА_5 складені значно пізніше за оспорюваний договір. Дієздатність останньої була перевірено нотаріусом. ОСОБА_5 підтвердила отримання коштів за квартиру, також вона отримувала документи для відчуження квартири. Остання прожовувала проживати у квартирі за згодою відповідача. Окрім цього, відповідач стверджує, що для купівлі квартири він брав кредит.

Також відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності згідно якої, відповідач вказує про початок строку позовної давності із дати укладення оскаржуваного договору.

Представник позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Обставини, встановлені судом.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.05.2005.

Із паспорту громадянина України вбачається, що місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 з 04.03.2005.

ОСОБА_5 є пенсіонеркою з 13.11.1994, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим 26.01.1995. Остання знаходиться на обліку як дитина війни, що підтверджується довідкою від 04.02.2009. Також ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи з 22.01.2014, що підтверджується довідкою до акту МСЕК від 07.02.2014.

ОСОБА_5 долучено довідки від 04.03.2014 та від 29.01.2015 згідно яких їй у неї встановлено наявність захворювань, зокрема гіпертонічної хвороби 2 ступеню.

ОСОБА_5 також долучено довіку від 17.10.2016 із якої вбачається, що у спірній квартирі зареєстровано місце проживання: ОСОБА_5 з 04.03.2005; ОСОБА_4 з 04.03.2005; ОСОБА_6 з 27.08.2009.

Окрім того ОСОБА_5 долучено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2017, згідно якої власником спірної квартири є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2005.

Судом витребувано та отримано копію договору купівлі-продажу від 08.09.2015, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Продаж вчинено за 5 051 грн. У договорі вказано, що грошові кошти продавець отримала під час оформлення договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру.

Квартира придбана зі згоди дружини ОСОБА_4 ОСОБА_7 .

Відповідачем долучено довідки ПАТ КБ «Приватбанк» про погашення заборгованості за кредитним договором від 08.09.2005.

На запит суду КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» надало документи щодо відчуження спірної квартири, а саме дві заяви та банківську квитанцію, які підписані від імені ОСОБА_5 .

В судовому засіданні 20.12.2018 допитувалися свідки.

Свідок ОСОБА_8 вказував, що його мати допомагала ОСОБА_5 та розказувала йому про укладення останньою договору довічного утримання. Також вказував, що у ОСОБА_5 був підвищений артеріальний тиск.

Свідок ОСОБА_9 вказував, що бачив ОСОБА_5 15-20 разів за життя, йому відомо про укладення останньою договору довічного утримання.

Свідок ОСОБА_6 вказала про нормальний фізичний стан ОСОБА_5 у 2005 році.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що стан здоров`я ОСОБА_5 був нормальним 10-12 років тому. Стан здоров`я останньої погіршився 5 років тому. Також вказала, що ОСОБА_5 їй повідомляла про продаж квартир, показувала відповідний договір. Також свідок зазначила, що до ОСОБА_5 приходила соціальна служба.

Також 20.12.2018 у якості свідка допитувалася ОСОБА_5 яка зазначала, що ОСОБА_4 декілька разів приносив їй картоплю, з`являвся до неї один раз на рік.

Згідно свідоцтва про смерть від 01.02.2019 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із огляду спадкової справи після останньої встановлено, що єдиним її спадкоємцем, що прийняв спадщину є ОСОБА_11 (спадкоємцем за заповітом).

ОСОБА_5 звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону країни «Про судовий збір».

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України.

За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №759/17065/14-ц зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та вказано, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).

За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може. Тому, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності.

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №464/5089/15 зроблено правовий висновок про те, що тлумачення частини першої та п`ятої статті 261 ЦК свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог. Вимога про визнання правочину недійсним відрізняється від вимоги про виконання зобов`язання не лише по суті, а й моментом виникнення права на захист. Для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

В першу чергу звертає на себе позиція ОСОБА_5 , яка подаючи позов фактично заперечувала підписання будь-яких договорів із ОСОБА_4 , а в подальшому згадала, що підписувала договір довічного утримання, а не купівлі-продажу.

Такі дії вказують на те, що підстави позову можуть бути штучно підлаштовано позивачем задля задоволення позовних вимог.

Окрім того, укладаючи у 2005 році договір довічного утримання та фактично не отримуючи такого протягом одинадцяти років (зі слів самої ОСОБА_5 , допитаної у якості свідка), ОСОБА_5 не зверталася за захистом своїх прав, зокрема й не ставила вимог про розірвання договору довічного утримання.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу, що для задоволення позову позивач повинен був довести наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Проте жодного об`єктивного доказу на підтвердження вказаних обставин позивач не надав.

Той факт, що ОСОБА_5 на час укладення оскаржуваного договору досягла пенсійного віку не свідчить про можливість помилки щодо природи правочину.

Решту документів щодо стану здоров`я датовані значно пізніше укладення договору.

Показання свідків є суперечливі, в більшості ґрунтуються на словах інших осіб. Тому на підставі показів свідків не можливо прийти до переконання про помилку ОСОБА_5 щодо природи правочину.

Відтак вбачається, що наведені позивачем підстави позову є голослівними.

Зважаючи, що ОСОБА_5 зверталася до БТІ для отримання документів з метою укладення договору купівлі-продажу, самостійно підписала договір купівлі-продажу, підтвердила факт отримання коштів за продаж квартири, зважаючи, що жодних обставин, які б перешкоджали їй розуміти природу правочину не встановлено суд приходить до переконання про недоведеність заявлених позовних вимог, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності то суд погоджується із доводами відповідача про те, що такий строк розпочав свій перебіг в моменту укладення оскаржуваного договору.

Наведений для поновлення відповідного строку факт отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не можна визнати об`єктивним.

Разом із тим, відмову у позові за безпідставністю виключає можливість відмовити у позові з підстави пропуску позовної давності.

Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору, тому судом їх аналіз не здійснюється.

Оскільки позивачка була звільненою від сплати судового збору, а відповідач не заявив до стягнення судових витрат, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного та керуючись статтями 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мамонова Галина Михайлівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 02.01.2024.

Суддя: В.І. Цитульський