Справа №: 398/1489/23
провадження №: 2/398/1403/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(повний текст)

"14" липня 2023 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Молонової Ю.В.,

при секретарі Борозні Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 червня 2005 року мати позивача ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб, він якого народився син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивач). Шлюбні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2011 року по справі №2-1214/2011 було розірвано. Припинення стосунків та спільного проживання стало наслідком неналежної поведінки відповідача в сім`ї, цілковитого ігнорування ним інтересів сім`ї, неприйняття участі у вихованні сина. Відповідач лише сплачує аліменти на утримання сина в рамках примусового стягнення, проте участі у додаткових витратах щодо утримання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приймає. Відповідач не підтримує зв`язок з позивачем, вихованням та матеріальним утриманням позивача не займається, коштів на його навчання та розвиток не надає, життям та станом здоров`я не цікавиться, зі святами не вітає. Просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 23.05.2023 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Копія ухвали була направлена сторонам та відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою судді від 20.06.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Пояснив, що коли йому було 5 років батьки розлучилися та десь до 12 років батька він не бачив взагалі. Потім батько став приходити до нього лише на дні народження та свята, робив це за ініціативою матері. Батько сплачує аліменти на його утримання, проте участі у його вихованні не приймає, його виховує лише мати. Один раз батько його взяв із собою та його родиною на відпочинок на море. Іноді вони спілкуються в телефонному режимі. Він не бажає мати такого батька, тому просить позбавити його батьківських прав.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов із зазначених у ньому підстав, просив його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що коли сину було 5 років вони з його матір`ю розлучилися та вона заборонила спілкуватися із сином. Коли у сина був перший дзвоник в першому класі він забрав його погуляти, проте коли його мати подзвонила та дізналася, що син гуляє з ним та його новою родиною, їй це не сподобалось, приїхав вітчим та забрав сина. Після цього він не намагався вирішити це питання через орган опіки чи суд щоб не травмувати дитину, вважав, що син підросте та сам все зрозуміє. Коли сину було 10 років він їздив з ним на рибалку, в 2019 році разом з ним їздили на відпочинок, в 2022 році син у нього мешкав два тижні. На дні народження та інші свята він завжди вітав сина, аліменти сплачує своєчасно, заборгованості не має. Також він іноді приймав участь у додаткових витратах на лікування сина.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника, висновок комісії з питань захисту прав дитини від 13.12.2022 № 315/9/10/3 підтримують та просять рішення прийняти на розсуд суду.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідач ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом ЗАГС м. Олександрії (а.с.10).

Згідно копії рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.09.2011 шлюб між батьками позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.11).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 13.12.2022 № 315/9/10/3, орган опіки та піклування виконавчого комітету вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Згідно характеристики, виданої директором ліцею №17 та класним керівником, ОСОБА_1 , характеризується позитивно. ОСОБА_6 проживає з мамою, вітчимом та братом. Про сім`ю розказує з радістю. З мамою у нього довірливі дружні стосунки. З вітчимом юнак ладить, конфліктів не було. Мама приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина. Постійно контролює навчання сина, приходить на батьківські збори, за потреби зустрічається з класним керівником, спілкується з вчителями. Про батька, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 розказує неохоче, намагається перевести розмову на іншу тему. За період з 5 по 11 клас батько жодного разу не був присутній на батьківських зборах, не телефонував, не відвідував школу, не брав участі у класних та загальношкільних заходах, не цікавився навчанням сина (а.с.15).

Відповідно до характеристики ТОВ «Бест Фоам Солюшинс», ОСОБА_3 за час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції (а.с.16).

Згідно довідки ТОВ «Бест Фоам Солюшинс», ОСОБА_3 сплачує аліменти ОСОБА_4 , згідно заяви від 12.07.2018, борг зі сплати аліментів відсутній (а.с.17).

З довідки про склад сім`ї №137 від 22.09.2022, виданої Квартальним комітетом №16 Олександрійської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрія», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на «Д» обліку у дитячого травматолога (а.с.19).

Відповідно до копії характеристики, ОСОБА_4 характеризується позитивно (а.с.20).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що неповнолітній ОСОБА_10 мешкає разом із матір`ю, вітчимом та молодшим братом. Його вихованням займається лише мати, батька ОСОБА_6 вони не знають та ніколи не бачили. Їм не відомо, чи спілкується ОСОБА_6 з батьком.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 7-8 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Судом не встановлено винної поведінки батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, забезпечує позивача сплачуючи аліменти на його утримання, бажає спілкуватися з сином, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено.

Посилання позивача на те, що він на протязі тривалого часу проживає разом із матір`ю та вітчимом та майже не бачиться із відповідачем, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.07.2023.

Суддя Ю.В. Молонова