ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1377/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року суддя Дарницького районного суду м.Києва Котвицький В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОІН АП!", треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "РІДНА", про повернення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач звернулась до Дарницького районного суду м.Києва з вказаним позовом, у якому просила суд стягнути з ТОВ "ДЖОІН АП!" грошові кошти у сумі 34 062,37 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.12.2021 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , яка діяла на підставі Агентського договору на реалізацію туристичного продукту №0012 від 06.07.2016 від імені і за дорученням туроператора ТОВ "ДЖОІН АП!" було укладено Договір про надання туристичних послуг №402 від 01.12.2021 (далі - Договір).

Відповідно до умов укладеного договору, а саме п.2.1. туроператор через турагента зобов`язується відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а турист зобов`язується на умовах договору оплатити їх.

Грошові кошти за договором надання туристичних послуг ОСОБА_1 у розмірі 39187,33 грн. у готівковій формі передала турагенту ФОП ОСОБА_2 , яка в свою чергу, внесла їх на банківський рахунок відповідача.

Проте, обумовлена договором туристична послуга надана не була у зв`язку з виявленням у туристів коронавірусу SARS- CoV2 COVID-19.

Згідно з п. 6.1. договору у випадку невиконання умов даного договору з боку туроператора/ турагента, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умови дотримання вимог п. 3.3. даного договору.

Відповідно до п. 6.4. договору у випадку настання страхового випадку, претензії по збитках турист пред`являє в страхову компанію, вказану у страховому полісі.

Зазначений випадок було визначено як страхований.

З огляду на той факт, що туристами не порушувались умови укладеного договору, з метою реалізації положення п. 6.1. договору, туристичний агент - ФОП ОСОБА_2 звернулась до туроператора TOB "ДЖОІН АП!" із заявкою № 2722185 на повернення туристу - ОСОБА_1 оплачених коштів за ненадані туристичні послуги. Одночасно ФОП ОСОБА_2 звернулась із заявою про здійснення страхового відшкодування до СК «РІДНА», яка була вказана у страховому полісі.

Відповідно до довідки, виданої за підписом генерального директора ТОВ "ДЖОІН АП!" за №1484 від 17.01.2022, наданої на запит ПАТ «СК «Рідна» вбачається, що за вказаним страховим випадком доступно до повернення 27785,95 грн., а залишок 11401,38 грн., становить витрати туроператора по організації туру для застрахованих осіб, які не повертаються.

Таким чином, туроператор - TOB "ДЖОІН АП!" підтвердив, що за вказаним договором туристичного обслуговування сума, яка підлягає поверненню становить - 27785,95 грн.

ПАТ «СК «Рідна» 07.02.2022 було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування за свідоцтвом про страхування № D2722185/2 у розмірі 7782, 65 грн.

Також, 25.07.2022 ОСОБА_1 звернулась з претензію до TOB "ДЖОІН АП!" щодо невиконання останнім умов договору туристичного обслуговування в частині повернення оплачених коштів за ненадану туристичну послугу. Однак, вимоги, які містилися у претензії, ТОВ "ДЖОІН АП!" виконано не було.

Таким чином, на момент звернення з позовною заявою до суду, сума, яка підлягає поверненню коштів по вказаному замовленню згідно з договором на туристичне обслуговування становить 27 785, 95 грн..

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача, відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у сумі 5626,52 грн. та 3% річних у сумі 650,85 грн.

Також, зазначені неправомірні дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди, яку вона оцінює у 10 000,00 грн.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2022 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив.

Від відповідача 08.11.2022 надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити позивачу у повному обсязі. Зазначив, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання з організації туру за договором про надання туристичних послуг, оскільки весь необхідний пакет документів для здійснення туру було надано позивачу, що не заперечується самим позивачем. Посилався на п.п. 7.13. Договору відповідно до якого, будь-які причини, обставини внаслідок яких туристом послуга спожита та/або спожита не повно не створює зобов`язання для туроператора, якщо ці причини/обставини не залежали від останнього, у зв`язку з чим на підставі п.п. 7.14. Договору кошти за отриманий туристичний продукт поверненню не підлягають. Також відповідно до ст. 20 Закону України "Про туризм" та п. 4.22. Договору про надання туристичних послуг №402 від 01.12.2021 туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо невиконання неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристи діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Крім того, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та збитками туристів, а понесені позивачем збитки не є об`єктивним наслідком дій відповідача. Крім того, пунктом 6.4. Договору передбачено, що у випадку настання страхового випадку, претензії по збитках турист пред`являє в страхову компанію, вказану в страховому полісі. При цьому, позивач вже отримала страхове відшкодування від ПАТ «СК «РІДНА» згідно Свідоцтва про страхування №D2722185/2 від 09.12.2021. Крім того, пунктом 7.17. договору передбачено, що можливість відшкодування моральної шкоди стосовно всіх правовідносин, що виникають згідно з даним Договором, виключається. Водночас позивач належних та допустимих доказів спричинення їй моральної шкоди, протиправності дій чи бездіяльності відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними не надала і не довела, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди.

Від позивача 22.11.2022 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягала на задоволенні позовних вимог. Заперечувала проти застосування до спірних правовідносин п. 7.13. Договору, оскільки він встановлює виключний перелік підстав, при настанні яких кошти за неотриманий туристичний продукт поверненню не підлягають, водночас у вказаному переліку відсутня така підстава для неповернення як настання страхового випадку. Також посилалася на ч. 11 ст. 20 Закону України "Про туризм", відповідно до якої, якщо туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Зазначала, що відповідачем вчинялися дії, які спрямовані на визнання боргу, а саме: у довідці за підписом Генерального директора ТОВ "ДЖОІН АП!" Д.Сєроухова вих. № 1484 від 17.01.2022, надісланої на запит начальника юридичного відділу ПАТ "Страхова компанія "Рідна" було зазначено, що за подією, яка має ознаки страхового випадку доступно до повернення 27 785,95 грн. Крім того, електронним листом відповідача від 16.06.2022 було вказано, що всі звернення, в тому числі, ті, що пов`язані з поверненням коштів, будуть розглянуті одразу після завершення воєнного стану.

Від відповідача 06.12.2022 надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив, відповідно до яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказував на те, що відповідачем простим листом надавалась відповідь на претензію позивача від 25.07.2022, в якій зазначалось, що для отримання коштів позивачу необхідно звернутись до ФОП ОСОБА_2 з листом на повернення коштів. Також посилався на відсутність доказів факту звернення ФОП ОСОБА_2 із заявкою до відповідача на повернення туристу ОСОБА_1 оплачених коштів за ненадані туристичні послуги.

Від позивача 28.12.2022 надійшли письмові пояснення щодо обґрунтування позовних вимог, в яких останній зазначав, що відповіді на його претензію від 25.07.2022 не отримував, також відповідач не надав належних доказів отримання її позивачем, а тому вказані аргументи не можуть братися судом до уваги. Вказав, що ФОП ОСОБА_2 зверталась до відповідача із заявою № 2722185 про повернення коштів в електронній формі. Посилаючись на практику Верховного Суду у справах № 755/3509/18 та № 216/3521/16-ц , зазначала на те, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст.ст. 13 та 23 ЦК України і ст.ст. 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Від відповідача 16.01.2023 надійшли письмові пояснення на аргументацію щодо відсутності підстав для задоволення позову позивача, в якій він посилався на недопустимість та неналежність доказів, поданих позивачем разом з поясненнями. Зазначив, що підписуючи договір про надання туристичних послуг і позивач і турагент - ФОП ОСОБА_2 автоматично погодились з умовами повернення коштів, опублікованих на офіційному сайті ТОВ "ДЖОІН АП!" і що при умові належного та встановленого умовами договору звернення турагента до відповідача, останній перерахував би кошти на рахунок турагента за тур. Щодо направлення відповідачем листа від 11.09.2022 за № 2022/09/11-27511 із роз`ясненням порядку повернення коштів зазначив, що в нього відсутній обов`язок направляти листи на адресу туристів з рекомендованим повідомленням або цінним листом з описом. Оскільки позивачем не були виконані вимоги щодо порядку повернення коштів і що відповідач не відмовляв у виплаті коштів за тур, вважає що передчасне звернення позивача до суду щодо захисту ще не порушеного права є, згідно із практикою Верховного Суду у справах № 200/14472/19-а та № 200/10820/19, підставою для відмови у позові.

Від третіх осіб пояснення щодо позовних вимог до суду не надійшли.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 01.12.2021 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , яка діяла на підставі Агентського договору на реалізацію туристичного продукту №0012 від 06.07.2016 від імені і за дорученням туроператора ТОВ "ДЖОІН АП!" було укладено Договір про надання туристичних послуг №402 від 01.12.2021.

Відповідно до умов укладеного договору, а саме п.2.1. туроператор через турагента зобов`язується відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а турист зобов`язується на умовах договору оплатити їх.

Грошові кошти за договором надання туристичних послуг ОСОБА_1 у розмірі 39187,33 грн. у готівковій формі передала турагенту ФОП ОСОБА_2 , яка в свою чергу, внесла їх на банківський рахунок відповідача.

Проте, обумовлена договором туристична послуга надана не була у зв`язку з виявленням у туристів коронавірусу SARS- CoV2 COVID-19.

Згідно з п. 6.1. Договору у випадку невиконання умов даного договору з боку туроператора/ турагента, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умови дотримання вимог п. 3.3. даного договору.

Як вбачається зі змісту заперечень від 06.12.2022 та доданої до них відповіді на претензію позивача від 11.09.2022, відповідач визнав обґрунтованість претензії та необхідності повернення грошових коштів, проте заперечує в задоволенні позову, вважаючи його передчасним, оскільки позивач не дотрималася встановленого порядку повернення коштів за тур. Отже, факт необхідності повернення грошових коштів позивачу за ненадані туристичні послуги доказування не потребує, оскільки визнається відповідачем.

Щодо тверджень відповідача стосовно передчасного звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права необхідно зазначити наступне.

При судовому розгляді справи встановлено, що 25.07.2022 позивач направила відповідачу претензію, в якій просила у зв`язку з порушенням відповідачем положення п. 6.1 Договору повернути кошти за ненадані туристичні послуги в розмірі 27 785,94 грн. Факт отримання цієї претензії відповідачем не заперечується.

Листом від 11.09.2022 за № 2022/09/11-27511 відповідач визнав претензію, зазначивши, що заява позивача про повернення коштів задоволена, грошові кошти проставлені до повернення. Роз`яснено позивачу, що для отримання коштів їй необхідно звернутись до її турагента з листом на повернення коштів.

Водночас доказів про отримання позивачем зазначеної відповіді на претензію відповідач не надав, позивач факт отримання претензії заперечив.

З урахуванням зазначених обставин, позивач, здійснивши заходи досудового врегулювання спору та не отримавши відповіді на свою претензію, правомірно звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Посилання відповідача на постанови Верховного Суду у справах № 200/14472/19-а та № 200/10820/19 суд не приймає, оскільки фактичні обставини у тих справах не є тотожні цій справі.

Так, у розглянутих Верховним Судом справах позивачі не зверталися до відповідачів із заявою про виплату компенсації, а відповідачі не відмовляли позивачам у виплаті відповідної компенсації.

У цій же справі позивач звернувся до відповідача із претензією і лише, не отримавши на неї відповідь, вичерпавши можливості досудового врегулювання спору, звернувся до суду із позовною заявою.

Щодо умов повернення коштів суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 4.1. Договору інформація туроператора про програми та розцінки на кожний туристичний продукт, що надається через турагента туристу, а також інша інформація, що надається відповідно до умов цього Договору та Закону України "Про туризм", є невід`ємною умовою для виконання цього Договору та міститься на офіційному сайті компанії https://joinup.ua/.

Умови повернення коштів зазначені на сайті відповідача за посиланням: https://joinup.ua/uk/handbook/usloviya-oplaty-turov/.

За вказаним посиланням зазначено, що повернення грошових коштів здійснюється виключно на розрахунковий рахунок платника, який здійснював платіж.

На думку суду, посилання на офіційний сайт відповідача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (туроператора), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила повернення грошових коштів і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Інформація з офіційного сайту відповідача, з огляду на її мінливий характер, не можна вважати складовою Договору про надання туристичних послуг №402 від 01.12.2021 й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил повернення коштів за тур, якщо вони не підписані та не визнаються туристом, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Договорі, який безпосередньо підписаний позивачем і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов другої сторони.

За встановлених обставин суд приходить висновку, що посилання на офіційний сайт відповідача, не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок повернення грошових коштів за тур.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем безпідставно не були повернуті грошові кошти за ненадані позивачу туристичні послуги. Оскільки відповідно до довідки ТОВ "ДЖОІН АП!" за № 1484 від 17.01.2022 сума доступна до повернення складає 27 785,95 грн, то саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно наданого позивачем розрахунку, втрати позивача від інфляції унаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань з повернення коштів за неотримані туристичні послуги складають 5 626,52 грн., а три проценти річних від простроченої суми - 650,85 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Визначення моральної шкоди міститься у статті 23 ЦК України та у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Під "моральною шкодою" слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як передбачено абз. 2 п. 5 цієї Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність дій заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювана, вина останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони завдані; ступінь вини заподіювана; яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи матеріальні формі він оцінює пов`язані з цим витрати та з чого він при цьому виходить.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відповідно до ст. ст. 440, 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок між поведінкою та шкодою.

Частино 2 ст. 33 Закону України "Про туризм" передбачено, що заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Верховний суд України у своїй правовій позиції по справі №6-1575цс16 дійшов до висновку, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначив, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання, їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що вона відчуває пригнічений стан, відчуває певний емоційний та фізичний дискомфорт, пов`язаний зі спілкуванням з юристами та намаганням встановити зв`язок з Відповідачем з метою повернення коштів.

Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, доходить висновку, що з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОІН АП!", на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 грн, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Посилання відповідача на пункт 7.17. договору, відповідно до якого можливість відшкодування моральної шкоди стосовно всіх правовідносин, що виникають згідно з даним Договором, виключається, а також на правову позицію Верховного суду України у справі № 6-1575цс16, судом відхиляються з огляду на правову позицію Великої палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц.

У цій праві Велика палата Верховного Суду прийшла до висновку, що вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (39 062,37 грн.), а саме у розмірі 88,65% (39 062,37 х 100 : 44 062,37). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі - 879,76 грн. слід покласти на відповідача (992,40:100 х 88,65%).

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав, судовий збір в розмірі 112,64 грн. відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 611, 617, 651, 652 ЦК України, ст. 20, 22, 24, 25, 30 Закону України «Про туризм», ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. 89, 137, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОІН АП!", треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "РІДНА", про повернення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОІН АП!" (юридична адреса: 02121, м. Київ, вул. Харківське шосе,201-203, літера 2А, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти за договором на туристичне обслуговування від 01.12.2021 за № 402 у розмірі 27 785,00 грн., 3% річних у сумі 650,85 грн., інфляційні втрати у сумі 5 626,52 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОІН АП!" (юридична адреса: 02121, м. Київ, вул. Харківське шосе,201-203, літера 2А, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОІН АП!" (юридична адреса: 02121, м. Київ, вул. Харківське шосе,201-203, літера 2А, ) на користь держави судовий збір у сумі 879,76 грн.

Судовий збір в сумі 112,64 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Л. Котвицький