ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 630/659/20 Номер провадження 22-ц/814/1737/23Головуючий у 1-й інстанції Зінченко О.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дорош А.І., Лобова О.В.

розглянувши в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»

на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 31 березня 2021 року, ухвалене суддею Зінченком О.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 30078,66 грн, яка складається з: основного боргу в розмірі - 22082,85 грн, 3% річних в розмірі - 1989,27 грн, інфляційних втрат у розмірі - 6006,54 грн, та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що боржник ОСОБА_1 приєдналася до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу. Оператор ГРМ (АТ «Харківгаз») підтверджує фактичний обсяг розподілу природного газу у розмірі 1927,21 м3 по абоненту ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 . Внаслідок систематичного нехтування боржником своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 30.01.2016 року по 31.10.2020 року склала 22082,85 грн та не погашена станом на момент подання позовної заяви до суду. Таким чином у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природній газ, позивачем нараховані 3 % річних - 1989 грн, інфляційні втрати - 6006,54 грн. Позивачем з метою отримання оплати за надані послуги з газопостачання направлено відповідачу вимогу №61712-Сл-11627-0719 від 15.07.2019 року щодо сплати заборгованості, однак вимога залишилася без відповіді та без оплати.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 31 березня 2021 року у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальність «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Харківгаз збут», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1382/27827. Згідно термінів, наведених у вказаних Правилах, законодавством не обмежено право постачальника природного газу надавати послугу до об`єкту побутового споживання, що належить споживачеві тільки на праві власності, оскільки споживачем є не власник об`єкту побутового споживання, а фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб. Якщо споживач не повернув заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ. За адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок саме на ОСОБА_1 , тобто, відповідач приєдналася до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору ТОВ «Харківгаз збут» та сплатою рахунку (квитанції) постачальника за поставлений природний газ, тому вважає, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 08 серпня 2022 року справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч. 1 ст. 369 цього Кодексу - без повідомлення учасників справи, оскільки є малозначною.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ТОВ «Харківгаз збут» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови № 1588 від 21.05.2015 р. та з 11.05.2017 р. згідно постанови № 633 від 11.05.2017 р.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Харківгаз збут» зазначало, що ОСОБА_1 приєдналася до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу, що підтверджується довідкою про заборгованість за природній газ.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015року та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua/ua/gas-supply-agreement?page=2).

За результатами розгляду справи по суті позовних вимог, суд першої інстанції визнав, що згідно наданих доказів не можливо встановити, що саме відповідач ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 не значиться і не значилась, що підтверджується інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 29.12.2020 (а.с. 15).

Також матеріали справи не містять документів, що підтверджують право власності на об`єкт нерухомості в АДРЕСА_1 , та доказів того, що на виконання Правил позивачем надсилалася відповідачу заява - приєднання до умов договору.

Крім того, до позовної заяви позивачем не додано суду квитанції про сплачений споживачем рахунків за поставлений природний газ. Отже, не підтверджений належними доказами факт того, що відповідач сплачувала за поставлений природний газ та приєдналася до умов типового договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із відсутності доказів того, що відповідач є споживачем послуг з газопостачання, які надає позивач ТОВ «Харківгаз збут», оскільки відсутні докази на підтвердження права власності відповідача на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , факту її реєстрації та проживання у цьому будинку і, як наслідок, недоведеністю існування договірних відносин між сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

У п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, зокрема, що виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор ГРМ, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу»(далі - Закон № 329-VIII), Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30вересня 2015року №2498 (далі - типовий договір № 2498),Типовим договором № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

ТОВ «Харківгаз збут» відповідно до ліцензії надає послуги з постачання природного газу на території Харківської області.

Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015№ 2496 (далі Правила), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог Правил.

Положеннями пункту 5 розділу І Правил визначено, що об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування; побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Відповідно до положень пунктів 2 і 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015 року та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua/ua/gas-supply-agreement?page=2).

Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником.

Аналогічні правила укладення договору закріплені у п. 1.3 розділу I Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 року.

У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно з п. 6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015року постачальник зобов`язаний безперервно постачати природній газ в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а побутовий споживач зобов`язаний згідно з п. 5.1 розділуV вищезазначеного Договору забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальнику згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до п. 22 Розділу III Правил постачальник має право вимагати від споживача-боржника оплати вартості природного газу, фактично спожитого ним.

Таким чином, не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних фактично наданих послуг.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №221/515/15-а та Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16-ц, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі.

Тобто, для прийняття рішення про стягнення заборгованості за спожитий газ позивачем має бути доведено або факт укладання договору у будь-якому, передбаченому Правилами вигляді, або фактичне споживання газу за конкретною адресою саме відповідачем.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та що вона фактично користується житловою площею за зазначеною адресою, зареєстрована там і є споживачем послуг, які надає позивач.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу, то такі доводи, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не доведено факт укладення договору та споживання природного газу ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження наявності сплаченого споживачем рахунку (квитанції) постачальника за поставлений природний газ та докази того, що відповідачка є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована або фактично проживає в ньому та користується послугами, наданими позивачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують факт укладення договору та споживання природного газу ОСОБА_1 за вказаною адресою, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстави для його скасування у межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області 31 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді А.І.Дорош

О.А.Лобов