Справа № 646/1378/20
№ провадження 2/646/962/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.23 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Хілінського М.І.

представників позивача адвокатів Кайданніка Д.А.,

Шумейка Я.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Величко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

встановив:

У березні 2020 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну спричиненням ДТП у розмірі 70916,06 грн., франшизу у розмірі 2000 грн., витрати на складення звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №151/06-19 від 13.06.2019 у розмірі 1800,00 грн. та заподіяну моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.10.2019 по справі №646/2005/19 відповідача визнано винною за скоєння ДТП, яке відбулось 29.04.2019 за участі ОСОБА_4 під керуванням автомобіля Ауді, д.р.н. НОМЕР_1 , Nissan Liaf, д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 та Деу Ланос, д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 .

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №1621663 від 01.07.2019 ОСОБА_4 29.04.2019 о 02-10 годині на перехресті пр-ту Гагаріна та вулиці Південнопроектної у м. Харкові, керуючи автомобілем «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 , на порушення вимог пункту 12.1 ПДР, не вибрала безпечної швидкості руху та скоїла зіткнення з транспортним засобом NISSAN, д.н.з. НОМЕР_2 , та транспортним засобом DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, після закінчення строку на апеляційне оскарження, відповідач подала апеляційну скаргу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2019 постанову суду першої інстанції залишено без змін. Тобто, вина відповідача встановлена постановами судів.

Власником автомобіля Nissan Liaf, д.р.н. НОМЕР_2 є позивач та з метою підтвердження матеріального збитку звернувся до ФОП ОСОБА_7 , який склав звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №151/06-19 від 13.06.2019. Відповідно до зазначеного звіту вартість матеріального збитку становить 283711,73 грн., вартість автомобіля Nissan Liaf, д.р.н. НОМЕР_2 після ДТП становить 114795,67 грн. Таким чином, вартість автомобільного збитку становить 283711,73 грн. - 114795,67 грн. = 168916,06 грн.

З метою отримання відшкодування 31.10.2019 позивач звернувся до ПрАТ «ХМСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за фактом ДТП та 30.01.2020 йому було сплачено 98000,00 грн. страхового відшкодування за вирахуванням франшизи за фактом ДТП. Таким чином, невідшкодованими збитками є 168916,06 грн. - 98000,00 грн. = 70916,06 грн. та послуги з оцінки розміру матеріального збитку 1800,00 грн.

Оскільки вина відповідача у завданні майнової шкоди внаслідок ДТП встановлена постановами судів та розмір спричиненої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, саме відповідач зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Крім того, позивач вказує, що відповідач як на момент ДТП так і на теперішній час працює слідчим Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області. Відповідач всіляко ухилявся від участі у розгляді справи у суді за фактом ДТП, але своєчасно слідкував за судовим засіданням, коли судом було постановлено рішення про встановлення вини у ДТП. Відносно відповідача було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але УПП в Харківській області при оформленні матеріалів справи не додали відео з місця ДТП, а суд, який розглядав справу по суті за фактом ДТП, не об`єднав провадження у справах за ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно відповідача, що призвело до закриття справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП у суді апеляційної інстанції.

З метою об`єктивного дослідження доказів по справі позивачем додано висновок службового розслідування стосовно відповідача від 18.06.2019 та відеозапис з місця події ДТП.

Також, позивач зазначає, що внаслідок вказаних протиправних дій з боку відповідача, позивач зазнав моральної шкоди, що виразилася у стражданнях, переживаннях, відчутті фізичного болю, розпачу, відчаю, погіршенні самопочуття, позивач вимушений був звернутися до адвоката, а потім до суду за захистом своїх прав та інтересів. Моральну шкоду позивач оцінює у 50000,00 грн., оскільки через невизнання вини у справі про ДТП відповідачем, затягуванням розгляду справи у судах, він не міг стягнути грошові кошти на ремонт автомобіля.

Рух справи.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.03.2020 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків зазначених у її мотивувальній частині, а саме для сплати судового збору.

12.03.2020 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.03.2020 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.

09.04.2020 відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти вимог позовної заяви, обґрунтовуючи наступним.

У позовній заяві зазначається, що вина ОСОБА_4 встановлена, разом з тим, з таким висновком відповідач не погоджується, оскільки, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Так, 18.07.2019 під час першого судового розгляду по справі №646/4747/19, на якому був присутній захисник Мельник В.В., суддею Червонозаводського районного суду міста Харкова Гребенюком В.В. по справі №646/4747/19, за розглядом адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП, та яке було вчинено нібито выдповыдачем, було прийнято рішення повернути вказану справу на доопрацювання до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України для усунення порушень. У рішенні суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Гребенюк В.В. зазначив наступне: «Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №162163 від 01.07.2019 працівниками поліції зазначається, що ОСОБА_4 повідомлена належним чином про складання протоколу, однак, підтвердження такого повідомлення (отримання останньою повідомлення) матеріали справи не містять. Через наведене, у справі відсутнє підтвердження об`єктивної неможливості роз`яснення ОСОБА_4 прав співробітником поліції під час складання протоколу, як того вимагає ст. 256 КУпАП. Крім того, матеріали справи не містять даних щодо підстав складання протоколу більш ніж через два місяці після скоєння правопорушення. За наведених обставин суд позбавлений можливості, на виконання ст. 245 КУпАП, своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності з законом.»

Вказані матеріали адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 надійшли повторно до Червонозаводського районного суду м. Харкова після доопрацювання, вже 27.08.2019 після закінчення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, що позбавило її можливості захищати свої права та інтереси саме під час здійснення провадження у справі, та оскаржувати неналежні та недопустимі докази.

Крім того, позивач дійшов до хибного висновку, що постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.10.2019 та постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2019 встановлено вину ОСОБА_4 . Вказані постанови винесені у зв`язку із закриттям провадження по даній справі на підставі п. 7 ст.247 КУпАП, де питання щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не вирішується.

Також позивач посилається на те, що відповідно до відповіді УПП в Харківській області на адвокатський запит факт того, що за кермом вказаного автомобіля сиділа саме ОСОБА_4 було встановлено з висновку про проведене службове розслідування, яке проводили співробітники ГУНП в Харківській області.

Відповідно до тієї ж відповіді, вказаний висновок був просто отриманий під час встановлення особи правопорушника співробітником УПП особисто, в зв`язку з чим вказати дату його надходження до УПП в Харківської області не уявляється можливим.

Таким чином, факт керування ОСОБА_4 вказаним автомобілем встановлений, всупереч переліченим нормативним актам, було встановлено не патрульним поліцейським на місці вчинення правопорушення, а не уповноваженою на те особою. До того ж документ, на підставі якого було встановлено, що правопорушення вчинила саме ОСОБА_4 - висновок службового розслідування, складено не уповноваженою на забезпечення порядку в сфері дорожнього руху особою, та отримано УПП в Харківській області незаконно. З огляду на цей факт, а також відсутність посилання на висновок в самому протоколі про адміністративне правопорушення, посилання на висновок службової перевірки є недопустимим.

31.10.2019 Харківським окружним адміністративним судом задоволено частково позов ОСОБА_4 до ГУНП в Харківській області та скасовано накази ГУНП в Харківській області стосовно неї.

Аналогічне рішення ухвалив і суддя Другого апеляційного адміністративного суду 28.01.2020 за позовом ГУНП в Харківській області, щодо скасування рішення судді Зоркіної Ю.В. від 31.10.2020.

У зв`язку з чим, посилання позивача у позовній заяві, на злочинний висновок службового розслідування ГУ НП в Харківській області від 18.06.2019, на підставі якого було видано наказ ГУ НП в Харківській області № 611 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області», яким було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_4 , взагалі є недоречним і безпідставним.

При цьому, на адвокатський запит, ГУНП в Харківській області листом за №56аз/119/05/12-2019 від 02.08.2019 повідомляє, що до компетенції дисциплінарної комісії не входить питання щодо наявності або відсутності порушень поліцейськими вимог ст. 124 КУпАП, якщо це не доведено у судовому порядку, та вказані питання в рамках службового розслідування не вирішувались.

Також відповідач вказувала, що у позовній заяві позивач посилається на звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 151/06-19 від 13.06.2019, а саме висновок, який датований 13 червня 2019 року. Водночас договір укладений про проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_7 датований 30 червня 2019 року. Та у висновку зазначено, що огляд досліджуваного автомобіля проводився шляхом візуального огляду 30 червня 2019 року, в світлий час доби при природному освітленні в присутності власника. У той час, дата складання звіту датована 13 червня 2019 року. Вказане наводить на те, що висновок №151/06-19 від 13.06.2019 є недопустимим та недостовірним доказом, та ставить під сумнів достовірність проведеного огляду, на нього не може посилатися суд.

08.05.2020 від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Шумейка Я.В. надійшла відповідь на відзив позивача, в якому зазначено наступне.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.10.2019, була встановлена винуватість відповідача, постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2019 зазначену постанову суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, доводи відповідача у відповіді на відзив зводяться до доводів відповідача, які остання вже викладала у своїй апеляційній скарзі.

У зв`язку з чим, представник позивача вважає, що відповідач хоче уникнути цивільно-правової відповідальності за скоєне.

Крім того, представник позивача зазначає, що посилання відповідача на нібито злочинний висновок матеріалів службового розслідування є безпідставним, оскільки рішенням ХОАС від 31.10.2019 зазначений висновок не був скасований, був лише скасований наказ про звільнення відповідача з ОВС, тому зазначений висновок є чинним.

Також представник позивача зазначає, що оцінивши доводи відповідача стосовно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ №151/06-19 хоче зазначити наступне. Так, з метою усунення суперечностей представником позивача було направлено адвокатський запит до ФОП ОСОБА_7 стосовно перевірки зазначеного звіту на предмет описок та повідомлення дійсної дати огляду ТЗ та дати складання висновку (звіту). У відповідь на запит ФОП ОСОБА_7 повідомив про те, що дата огляду ТЗ 30.05.2019, сам же звіт був складений 14.06.2019, а договір між позивачем та ФОП ОСОБА_7 укладено 30.05.2019. Крім того, ФОП ОСОБА_7 повідомив, що вказані неточності являють собою друкарські помилки, що були допущені при формуванні звіту та жодним чином не впливають на висновок вартості матеріального збитку, заподіяного власнику ТЗ. Крім того, ФОП ОСОБА_7 надав висновки щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №151/06-19 (відкориговані), які повністю підтверджують вартість матеріального збитку, який зазначений у позовній заяві.

17.06.2020 від відповідача ОСОБА_4 надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що позивач дійшов хибного висновку, що постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.10.2019 та постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2019 встановлено вину відповідачки, оскільки її не було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень за ст. 124 КУпАП та ст. 130 КУпАП.

Крім того, особа водія саме на місці ДТП взагалі жодним чином не була встановлена.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.05.2021 у справі було задоволено клопотання представника відповідача про витребування з Червонозаводського районного суду м. Харкова справ №646/4747/19 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП та про виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Клопотання представника позивача про виклик свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 задоволено.

Також вказаною ухвалою справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 27.10.2021 допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

У судовому засіданні 28.11.2021 допитано свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справа за Ленінським районним м. Полтави.

01.08.2022 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла у провадження судді Москаленко В.В.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 02.09.2022 справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

23.09.2022 від представника відповідача ОСОБА_4 , адвоката Величка А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне.

Окрім викладеного, у попередньому відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, представник відповідача зазначає, що позивач викладає обставини, на яких обґрунтовує свої вимоги, які в свою чергу ґрунтуються по справі № 646/2005/19, яка не має ніякого відношення до Відповідача ОСОБА_4 .. Крім того, Позивач, на підтвердження зазначених обставин в своїй позовній заяві навіть не надав до суду документи, докази по справі № 646/2005/19 на основі якої викладає та обґрунтовує свої вимоги.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 162163 від 01.07.2019 був складений з порушенням вимог ст.ст. 254, 256, 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України та Інструкції, суд визнає його недопустимим доказом.

Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Окрім того, відповідач не є власником транспортного засобу Ауді.

Представник позивача посилається на те, що позивачем додано копії документів на підтвердження перерахування йому виплат страховиком ПрАТ «ХМСК», однак в жодному з цих документів відсутні будь-які посилання на особу страхувальника. Крім того, звертають увагу суду на аркуш 19 матеріалів справи, поліс № АО708139 страхової компанії ПрАТ «ХМСК», в якому відсутнє прізвище ім`я по батькові страхувальника, на аркуші 20 матеріалів справи міститься копія заяви ОСОБА_2 до ПрАТ «ХМСК» про перерахування страхового відшкодування по ДТП, однак в цій заяві не зазначено і відсутнє будь-яке посилання на винну особу в дорожньо-транспортній пригоді, також відсутні будь-які додатки до цієї заяви, у тому числі, відсутнє як додаток рішення суду, в якому було б визначено особу винуватця. Відповідач - ОСОБА_4 зазначає, що нею не укладався з страховиком ПрАТ «ХМСК» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та страховиком ПрАТ «ХМСК» не заявлялась до неї вимоги про відшкодування виплаченого ОСОБА_2 страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди є необґрунтованою, безпідставною, не підтверджується належними і допустимими доказами та не підлягає задоволенню.

17.10.2022 представником позивача ОСОБА_2 , адвокатом Шумейко Я.В. надано відповідь на відзив, згідно якого, окрім раніше викладених відповідях на відзив зазначив, що посилання відповідача на незаконність складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно неї, не підтверджені жодним рішенням суду, яким нібито встановлена незаконність складення протоколу стосовно неї. Крім того, посилання представника відповідача на той факт, що відповідач не є власником транспортного засобу AUDI, як і те, що відповідач не укладала договір зі страховиком ПрАТ «ХМСК» жодним чином не впливає на можливість задоволення позовних вимог, оскільки вина відповідача у вказаному ДТП повність доведена постановами суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.01.2023 цивільну справу передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 справа надійшла у провадження судді Барабанової В.В.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.03.2023 справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до судового розгляду.

20.06.2023 відповідачем ОСОБА_4 подано заяву, в якій вона просила долучити до матеріалів справи копію паспорту та копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, згідно яких прізвище відповідача змінено на « ОСОБА_14 ».

У судовому засіданні 13.07.2023 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Кайданнік Д.А. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, зазначив, що у справі наявні всі необхідні докази для прийняття рішення по суті.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Величко А.О. просив відмовити у задоволенні позову, врахувати заперечення, що викладені у відзивах на позовну заяву, та просив врахувати постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова, відповідно до якої справу про адміністративне правопорушення було закрито за строками.

Судом досліджено письмові докази по справі.

Судом досліджено відеозапис з місця ДТП, який записувався на портативний мобільний пристрій.

Також судом досліджено аудіофайли, на яких містяться покази свідків у судовому засіданні від 27.10.2021 та 18.11.2021.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що з учасниками справи не має відносин, має відношення до справи, у зв`язку з тим, що був учасником ДТП. Надав покази, що 28.05.2019 він їхав на своєму автомобілі близько 2-ї години ночі, їхав з метро «Холодна гора» в сторону аеропорту, під`їхав на перехрестя пр-т Гагаріна і Південнопроектної, горіло червоне світло, він став в третю смугу, а в другій смузі стояв Нісан Ліф, він стояв на своєму автомобілі Деу Ланос. Учасники дорожнього руху стояли на червоне світло, більше транспортних засобів не було. Потім почув свист коліс і удар ззаду, і його авто розвернуло та знесло в паркан, який перегороджує проїжджу частину, стояв спиною до вул. Південнопроектної. Спочатку не зрозумів, що трапилось, вийшов та побачив на перехресті стояв автомобіль Ауді, і з водійського сидіння вийшла дівчина і підійшла до пасажирського, а Нісан Ліф протаранив світлофор, він залишався біля машини. Викликав поліцію, хто викликав швидку, не пам`ятає.

На запитання суду, відповів, що при ДТП не зрозумів удар по якому авто, почув.

Крім того, зазначив, що підходив та бачив, що обвинувачена, вона була та ще у неї пасажир сидів праворуч, коли вона сиділа і біля неї був пасажир. Зазначив, що після того її не бачив.

На запитання суду, зазначив, що у суді її не бачив. Зазначив, що її прізвище ОСОБА_15 .

На запитання представника позивача, зазначив, що прізвище її ОСОБА_15 , ім`я здається ОСОБА_16 . Вона керувала тоді авто Ауді, А6. Він не пам`ятає місяць події, пам`ятає, що це був другий день після ОСОБА_17 . Ще була одна людина на пасажирському, вона вийшла з водійського і підійшла до пасажирського.

На запитання представника відповідача, надав пояснення, що на наступний день після події вона називала своє дівоче прізвище, а потім працівники поліції дізнались її справжнє прізвище. У нього посвідчення водія не вимагали. Коли складався адміністративний протокол не знає, щось складалось, і йому надавалось через годину підписати. Пояснення надав, писав в машині на місці ДТП. Пояснення від 08.05.2019, де складав не пам`ятає, можливо в страховій, пізніше приходив до органу, де проводилося службове розслідування. Про службове розслідування, дізнався тоді, коли йому зателефонували і повідомили, що йому необхідно прийти і дати пояснення. Після прибуття на виклик, він повідомив, що вже давав пояснення, але йому пояснили, що це працівник поліції і необхідно надати пояснення додатково. При цьому в органі зазначили, що вони не відносяться до поліції, у них службове розслідування окремо. В протоколі про адміністративне правопорушення, він не пам`ятає, чи підписував його, пам`ятає, що щось підписував.

На запитання суду, свідок зазначив, що не знає, чи в інших учасників ДТП вимагали документи, у нього вимагали. Пояснення надавав. Зазначив, під час ДТП мав пошкодження транспортного засобу, та звертався до страхової, яка виплатила відшкодування. Зазначив, що виплату здійснювала не його страхова, а її (відповідача). ЇЇ авто було застрахована. Там була постанова суду, і він її приніс і йому оплатили. Сплата відбулася через рік, тому що страхова чекала, коли буде рішення суду.

Свідок ОСОБА_7 зазначив, що він є оцінювач матеріального збитку, він не є спеціалістом.

На запитання представника позивача свідок пояснив, що він оглядав транспортний засіб, розраховував, складав, підписував, завіряв. Він підтверджує висновки, що викладені у висновку №151/06-19 від 13.06.2019. За оцінку ТЗ, ОСОБА_2 йому сплатив 1800,00 грн.

На запитання представника відповідача, свідок зазначив, що договір про оцінку вартості майна він укладав з ОСОБА_18 . Зазначив, що договір з останнім укладався в той же день, коли і проводився огляд, 30.05.2019. Щодо розбіжностей в даті договору зазначив, що це друкарська помилка та на розрахунок це не впливає. Додаткові документи до звіту датуються днем передачі звіту замовнику. ОСОБА_19 надав для проведення оцінки свідоцтво про реєстрацію ТЗ, він був власником авто. Щодо вартості майна ОСОБА_19 інформації не подав, оскільки це не потребується, а вираховується оцінювачами.

Під час допиту свідок ОСОБА_12 зазначив наступне.

На запитання представника відповідача, вказав, що під час події ДТП, що є предметом розгляду справи, ним безпосередньо не встановлювалася особа правопорушника. Ними не встановлено, що під час ДТП транспортним засобом керувала ОСОБА_4 , а він фактично не знаходився на місці ДТП. В протоколі про адміністративне правопорушення від 01.07.2019 правопорушником зазначено ОСОБА_4 , оскільки під час ДТП були потерпілі, які були госпіталізовані, до нього дійшов матеріал ДТП, а потім матеріали ГУНП, а саме документи службової перевірки і висновок, що саме ОСОБА_4 керувала авто АУДІ та була правопорушником, тому на неї і був складений протокол. Крім того, зазначив, що протокол складається на протязі доби, якщо особа встановлена, в даному випадку особа не була встановлена, тому після надходження висновку і було складено протокол. Зазначив, що паспортні дані ОСОБА_4 йому надійшли від ГУНП. Особисто вона їх не надавала. Під час складення протоколу ОСОБА_4 не була присутня.

На запитання відповідача, свідок зазначив, що матеріали ГУНП надійшли стосовно ОСОБА_4 . Щодо того, чи пересвідчився свідок, що за кермом була саме ОСОБА_4 він зазначив, що був змушений скласти протокол на підставі наявних матеріалів, а саме матеріалів службового розслідування. Крім того, зазначив, що встановлювати особу на місці ДТП повинні поліцейські, які оформлюють матеріали, якщо при ДТП були потерпілі та викликана СОГ, слідчий або за дорученням поліцейський.

На запитання представника позивача, свідок показав, що він не пам`ятає, чи отримувала ОСОБА_4 повідомлення про виклик для складення протоколу.

Свідок ОСОБА_9 показав наступне.

На запитання представника відповідача, зазначив що під час ДТП, що відбулося 19.04.2019 авто АУДІ керувала інша особа, хто ця особа він не знає, вказав, що це була жінка. Під час ДТП, він не бачив представників поліції, під час ДТП втрачав свідомість, він пам`ятає як його вже забирала швидка. Скільки осіб було в транспортному засобі, окрім нього та водія, він не пам`ятає, здається ззаду хтось був, але він не пам`ятає. Щодо повідомлення керівника, щодо свідок та ОСОБА_4 потрапили в ДТП, зазначив, що це не відповідає дійсності.

На запитання суду, вказав, що він близько 1 години підійшов до авто АУДІ і попросив, щоб його підвезли, як таксі, водієм була невідома особа. Зазначив, що з ОСОБА_4 має службові відносини.

На запитання відповідача, вказав що 30.04.2019 він не викликався на нараду керівника, це був вихідний день, і він мав заступити на чергування. Вказав, що він не виходив з пасажирського місця, як зазначено у висновку службового розслідування, оскільки був без свідомості.

На запитання представника позивача, свідок зазначив, що чи перебувала ОСОБА_4 на місці ДТП, він не може сказати, оскільки втратив свідомість. В день ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння. Скільки осіб було в авто АУДІ під час ДТП точно сказати не може, два точно, можливо три, в автомобіль сів в районі перехрестя пр-ту Гагаріна і вул. Одеської. Де була ОСОБА_4 в момент ДТП не знає.

Від допиту свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 представник позивача відмовився.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.07.2019 у справі №646/4747/19 матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 124 КУпАП повернуто до УПП в Харківській області ДПП Національної поліції України для належного оформлення.

Згідно мотивувальної частини постанови судді:

«Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №162163 від 01.07.2019 працівниками поліції зазначається що ОСОБА_4 повідомлено належним чином про складання протоколу, однак, підтвердження такого повідомлення (отримання останньою повідомлення) матеріали справи не містять. Через наведене в справі відсутнє підтвердження об`єктивної неможливості роз`яснення ОСОБА_4 прав співробітником поліції під час складання протоколу, як того вимагає ст. 256 КУпАП.

Крім того, матеріали справи не містять даних щодо підстав складання протоколу більш ніж через два місяці після скоєння порушення».

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.10.2019 у справі № 646/4747/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, - закрито.

Згідно мотивувальної частини постанови судді:

«Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 162163 від 01.07.2019 ОСОБА_4 29.04.2019 о 02:10 годині на перехресті проспекту Гагаріна та вулиці Південнопроектної у м. Харкові, керуючи автомобілем «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_1 , на порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306), не вибрала безпечної швидкості руху та скоїла зіткнення з транспортним засобом NISSAN, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та транспортним засобом DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 . При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Адміністративним порушенням відповідно до ст.124 КУпАП визнається порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 162163 від 01.07.2019, складеному уповноваженою посадовою особою в установленому законом порядку, рапортами, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою місця ДТП, яке мало місце 29.04.2019 року, поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , актом огляду транспортного засобу, який знаходиться на тимчасовому відповідальному зберіганні від 29.04.2019, розписками, ілюстрованим матеріалом, висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .

За таких обставин, оцінивши наведені докази в їх сукупності, приходжу до висновку про наявність у діях ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та доведеність її вини…

27.08.2019 року у провадження судді Червонозаводського районного суду міста Харкова Сіренко Ю.Ю. після дооформлення надійшли матеріали адміністративної справи. Як вбачається з матеріалів справи дане правопорушення мало місце 29.04.2019, тобто більше 3 місяців тому, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості розглянути матеріал у строки, передбачені ст. 38 КУпАП України».

Постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення та постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.10.2019 у справі без змін.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником транспортного засобу Nissan Lеaf, д.р.н. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 .

Відповідно до полісу №АО/0520942 транспортний засіб Nissan Lеaf, д.р.н. НОМЕР_2 застрахований страхувальником ОСОБА_20 у ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА».

Позивач ОСОБА_2 31.10.2019 звернувся до ПрАТ «ХМСК» із заявою, в якій просив перерахувати страхове відшкодування по ДТП, яка сталася 29.04.2019 за участю автомобіля Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно полісу №АЛ708139, він є діючим станом на 29.04.2019, та згідно нього транспортний засіб «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 застрахований в ПрАТ «ХМСК».

Власник автомобіля Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_2 , з метою підтвердження матеріального збитку, звернувся до ФОП ОСОБА_7 , який склав звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №151/06-19 від 13.06.2019. Відповідно до зазначеного звіту, вартість матеріального збитку становить 283711,73 грн., вартість автомобіля Nissan Leaf, д.р.н. НОМЕР_2 після ДТП становить 114795,67 грн. Таким чином, вартість матеріального збитку становить 283711,73 грн. - 114795,67 грн. = 168916,06 грн.

З метою отримання відшкодування, 31.10.2019 позивач звернувся до ПрАТ «ХМСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за фактом ДТП та 30.01.2020 йому було сплачено 98000,00 грн. страхового відшкодування за вирахуванням франшизи за фактом ДТП. Таким чином, невідшкодованими збитками є 168916,06 грн. - 98000,00 грн. = 70916,06 грн. та послуги з оцінки розміру матеріального збитку 1800,00 грн.

Саме різницю в сумі 70916,06 грн. та послуги з оцінки розміру матеріального збитку 1800,00 грн. і просить позивач стягнути з відповідача.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі №522/11610/15-ц (провадження №61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі №344/9572/16-ц (провадження №61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі №345/4614/16-ц (провадження №61-31818св18) та інших.

Так відповідно до протоколу серії ОБ №162163 від 01.07.2019, який складений старшим інспектором ВРОМ ДТМ УПП в Харківській області Скибою Євгеном Костянтиновичем, зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 29.04.2019. Протокол складено стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Факту ознайомлення з вказаним протоколом ОСОБА_4 матеріали не містять та зазначено що остання належним чином повідомлена, але на виклик не з`явилася.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. Наказом МВС від 07.11.2015 за №1395, у випадках, коли для прийняття об`єктивного рішення виникає необхідність для отримання додаткових даних, поліцейський, який оформлює матеріали ДТП, протягом доби передає оформлені матеріали ДТП для подальшого розгляду уповноваженій особі підрозділу поліції, на території обслуговування якого сталася пригода.

Уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду.

Відповідно до абз. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, в матеріалах про адміністративне правопорушення відсутні об`єктивні відомості щодо підстав складення протоколу ОБ №162163 від 01.07.2019, лише 01.07.2023 та за відсутності правопорушника, що не з`явився на виклик для складення протоколу та належним чином повідомлявся про таке.

На вказані порушення оформлення протоколу ОБ №162163 від 01.07.2019 також звернуто увагу в постанові Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.07.2019 у справі №646/4747/19.

Щодо досліджених судом доказів, які надані сторонами, що спрямовані на підтвердження встановлення особи правопорушника під час події ДТП, що мала місце 29.04.2019, слід зазначити наступне.

В судовому засіданні під час дослідження відеозапису місця ДТП, що є предметом розгляду вказаної справи та долучений до справи позивачем, не вбачається за можливе встановити особу правопорушника саме ОСОБА_4 , оскільки відеозапис здійснювався у темну пору доби, а також за допомогою портативного мобільного пристрою. З вказаного відеозапису встановлено, що біля авто стояла жінка, але хто саме ідентифікувати не можливо.

Покази свідка ОСОБА_21 не можна взяти до уваги, оскільки він не повідомив, яка особа була за кермом, під час ДТП.

Покази свідка ОСОБА_8 не можна вважати допустимими доказами, оскільки вони містять суперечливі дані, зокрема згідно його показів, він був учасником ДТП та бачив як з водійського місця (авто правопорушника) виходила жінка, однак бачив її на великій відстані, після ДТП він її не бачив, при цьому свідок зазначає, що під час надання пояснень (повторно) вже в ГУНП, йому було повідомлено, що за кермом була ОСОБА_4 , після чого він вказує, що за кермом була саме ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_12 під час допиту повідомив, що під час події ДТП, що є предметом розгляду справи, ним безпосередньо не встановлювалася особа правопорушника. Ним не встановлено, що під час ДТП транспортним засобом керувала ОСОБА_4 оскільки він там не був присутній.

Посилання позивача щодо встановлення особи правопорушника ОСОБА_4 на підставі матеріалів службового розслідування, є безпідставним та не відповідають вимогам законодавства.

Таким чином, належних та допустимих доказів, на підставі яких було встановлено особу правопорушника у протоколі ОБ №162163 від 01.07.2019 сторонами не надано, а судом під час судового розгляду не встановлено.

Вказане узгоджується з правовою позицією, що викладена в Постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №204/8036/16-а, згідно якої «наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Однак відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме позивачем порушення правил дорожнього руху, та не доведено що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення».

Крім того, згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Також не може бути єдиним доказом встановлення вини особи, постанова суду про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків, оскільки, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, слід зазначити що при постановленні вказаного рішення, суд не досліджує докази на їх допустимість та належність, а також не встановлює елементи складу правопорушення стосовно певної особи.

Тобто, обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, обставин, підтверджених доказами, про те, що між діями ОСОБА_4 та завданою шкодою існує причинний зв`язок, та вини останньої в її заподіянні, що у сукупності є підставою для відшкодування шкоди, судом не встановлено.

За таких обставин, твердження позивача про те, що після здійснення виплати страхового відшкодування про стягнення з відповідача підлягає стягненню різниця суми між страховою (регламентною) виплатою та фактично заподіяною матеріальною шкодою, яка складає 70916,06 грн. на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №151/06-19 від 13.06.2019, а також за послуги з оцінки розміру матеріального збитку 1800,00 грн., не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Позивачем на обґрунтування позовної заяви щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, що завдана ДТП, не надано належних доказів, зокрема рішення про виплату позивачу страхового відшкодування, з якого відповідно можливо вирахувати різницю між страховою виплатою та розміром матеріального збитку. Крім того, у справі відсутні докази того, що цивільного-правова відповідальність ОСОБА_4 в ПрАТ «ХМСК».

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували неправомірність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і його діями та наявність вини, а відповідачем надані докази, які спростовують доводи позивача щодо його винуватості у вчиненні ДТП та спричиненні матеріальної шкоди.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди завданої ДТП.

Стосовно заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 27 Постанови при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди відповідачем в розмірі, вказаному у позовній заяві та під час розгляду справи не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між матеріальною шкодою (яка у даному випадку є первинної вимогою щодо похідної вимоги про відшкодування моральної шкоди) та протиправним діянням ОСОБА_4 та вини останньої в її заподіянні, тому вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 11, 15,16, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 12, 13, 81, 89,141, 259, 263-268, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 21.07.2023.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Шумейко Ярослав Віталійович, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №5404 від 22.03.2019, місцезнаходження: м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 144, оф. 809;

Представник позивача: адвокат Кайданнік Дмитро Анатолійович, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №5344 від 30.01.2019, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Представник відповідача: адвокат Величко Анатолій Олександрович, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3514 від 07.07.2020, місцезнаходження: м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 7.

Суддя: В.В. Барабанова