Провадження № 2/686/1150/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 липня 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі Гузовій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та виділення у користування частини нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про про визначення порядку користування квартирою та виділення у користування частини нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 02.09.2020 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/6540/20 розірвано шлюб між нею та відповідачем.

Від шлюбу сторони мають синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , площею 61,9 кв.м.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/10296/21 від 29.09.2021 року визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину вказаної квартири. Право власності зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Тож сторони у справі є суб`єктами спільної часткової власності квартири.

Між сторонами встановились неприязні стосунки, відповідач змінив замки на квартирі і позивач, яка проживала та місце проживання якої разом із дітьми сторін зареєстровано у вказаній квартирі, не можуть потрапити до квартири, оскільки відповідач вважає цю квартиру лише своєю власністю. В квартирі проживають квартиранти, які вселились з доводу відповідача та володіють, користуються речами, належними позивачу.

Таким чином, позивач, власник квартири, не має можливості користуватись квартирою сам та/або вселити до неї квартиронаймачів, своїх дітей - неповнолітнього сина ОСОБА_5 та повнолітнього сина ОСОБА_6 , чим порушуються її права, як законного співвласника квартири.

Оскільки квартира є неподільним майном, тобто не підлягає поділу в натурі на дві рівних частини, необхідне встановлення користування квартирою у судовому порядку, тому позивач змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права та просить визначити порядок користування співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,9 кв.м., наступним чином: виділити у користування ОСОБА_1 кімнати, площею 5-8,2 кв.м., 2- 12,2 кв.м., загальною площею 20,4 кв.м з лоджіями, площею 1,3 та 1,7 кв.м. відповідно, виділити у користування відповідачу ОСОБА_2 кімнату, площею 6-16,8 кв.м., що надає можливість безперешкодного автономного виходу сторін до коридору, а з нього до місць загального користування та на вулицю, залишити у загальному користуванні сторін коридор, площею 10,3 кв.м, кухню, площею 7 кв.м, ванну кімнату, площею 2,5 кв.м, туалет, площею 0,9 кв.м, кладову, загальною площею 1 кв.м за тією ж адресою та зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 власністю 1/2 частиною квартири за адресою АДРЕСА_1 шляхом вселення, а також відшкодувати понесені судові витрати.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 05.12.2022 року у зазначеній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання.

14.03.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов підтримала, щодо заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення.

Перевіривши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/6540/20 від 02.09.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/10296/21 від 29.09.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частки квартири у спільному майні подружжя задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 61,9 кв.м.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 303706731 від 28.06.2022 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається із довідки Д-03-17453 про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 24.10.2013 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, на даний час відповідач ОСОБА_2 як власник частини квартири чинить перешкоди позивачу у користуванні належним їй майном. Так, 31.05.2023 року у відділенні № 1 ХРУП в Хмельницькій області зареєстровано повідомлення позивача про те, що прибувши додому за місцем своєї реєстрації після перебування за кордоном, вона не змогла відкрити квартиру, так як там проживають інші люди, а замок змінений. До свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , вона додзвонитися не може.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У своїй постанові судова палата у цивільних справах Верховного Суду України по справі № 6-1500цс15 в тлумачення положень ст. 358 ЦК України зазначає, що ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що позивачці належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 .

Позивачка, звертаючись до суду із позовною заявою зазначила, що відповідач чинить їй перешкоди у користування вказаним майном.

На підтвердження вказаного у матеріалах справи наявне повідомлення позивача від 31.05.2023 року, зареєстроване у відділенні № 1 ХРУП в Хмельницькій області, із віповідними заявами та поясненнями про те, що прибувши додому за місцем своєї реєстрації після перебування за кордоном, вона не змогла відкрити квартиру, так як там проживають інші люди, а замок змінений. До свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , вона додзвонитися не може.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («KryvitskaandKryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням, 1/2 частина якого належить останній на праві власності. Отже, необхідно усунути перешкоди у здійсненні позивачкою права власності та вселити її до спірної кваритири із визначенням порядку користування нею, оскільки позивач є її співвласницею та не має доступу до своєї власності через неправомірні дії відповідача.

Щодо заявленої позивачем вимоги про відшкоування понесних нею судових витрат, а саме про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. суд зазначає наступне.

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат .

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

В даному випадку суду звертає увагу на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., а тому в даній частині позивачу слід відмовити.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2977,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. ч. 1, 2 ст. 386, ст. 391 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та виділення у користування частини нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення задовольнити.

Визначити порядок користування співвласниками ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,9 кв.м., житлова площа 37,2 кв.м., наступним чином: виділити у користування ОСОБА_1 кімнати, площею 5-8,2 кв.м., 2-12,2 кв.м., загальною площею 20,4 кв.м з лоджіями, площею 1,3 та 1,7 кв.м. відповідно, виділити у користування відповідачу ОСОБА_2 кімнату, площею 6-16,8 кв.м., що надає можливість безперешкодного автономного виходу сторін до коридору, а з нього до місць загального користування та на вулицю, залишити у загальному користуванні сторін коридор, площею 10,3 кв.м, кухню, площею 7 кв.м, ванну кімнату, площею 2,5 кв.м, туалет, площею 0,9 кв.м, кладову, загальною площею 1 кв.м за тією ж адресою.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 власністю 1/2 частиною квартири за адресою АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2977,20 грн.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в загальному порядку протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набираєзаконної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.Л. Стефанишин