Справа № 496/6330/21
Провадження № 2/496/296/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

12 червня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Дягилева В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вєлєва Івана Івановича про поновлення пропущеного процесуального строку та розподіл судових витрат,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів ОСОБА_5 , про солідарне стягнення безпідставно набутих коштів.

12.05.2023 року по вказаній справі ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено повністю.

30.05.2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вєлєва І.І. до суду надійшли заяви про поновлення пропущеного процесуального строку та розподіл судових витрат, в яких він просить визнати причини пропуску ОСОБА_1 процесуального строку на звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат поважними, поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду із такою заявою та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 грн в рівних частинах, тобто по 25000 грн з кожної. Заяви обґрунтовані тим, що у відповідності до положень договору про надання правової допомоги №06/07/22-1, копії якого були надані з відзивом відповідача ОСОБА_1 , розмір витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу через розгляд у Біляївському районному суді Одеської області цивільної справи №496/6330/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до нього та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів ОСОБА_5 про солідарне стягнення безпідставно набутих коштів є фіксованим (не залежить від кількості здійснених дій, обсягу наданих послуг, витраченого часу, кількості судових засідань тощо) та складає 50000 грн. При цьому, враховуючи характер складених правовідносин (узгоджених домовленостей між адвокатом і клієнтом) та актуальну правову позицію Верховного Суду щодо відповідних правовідносин, подання інших доказів, зокрема квитанцій про сплату за послуги або більш деталізованого опису робіт не вимагається. Оскільки сторона відповідача ОСОБА_1 до винесення рішення по суті позовних вимог по справі №496/6330/1 не могла подати докази на підтвердження судових витрат, зокрема, через труднощі зі сплатою вартості послуг (гонорару) адвоката та укладення Акта приймання-передачі наданих послуг у зв`язку із запровадженням на території України карантину, а пізніше - воєнного стану, а він (адвокат Вєлєв І.І.) зробив відповідну заяву до закінчення судових дебатів по справі, зазначивши про намір надати докази витрат, які відповідач ОСОБА_1 сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, у клопотанні про розгляд справи за відсутності сторони відповідача ОСОБА_1 від 12.05.2023 року, вважає за необхідне звернутись до суду із заявою про розподіл судових витрат. Додатково зауважив, що з огляду на те, що стороні відповідача ОСОБА_1 стало відомо про ухвалення судом рішення по суті лише 23.05.2023 року, коли на його офіційну електронну адресу надійшла копія судового рішення по справі з порушенням ч. 5 ст. 272 ЦПК України, а відтак адвокат Вєлєв І.І. вимушений просити суд поновити строк для подання заяви про розподіл судових витрат по справі, який пропущено з поважних причин.

01.06.2023 року від представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Доніної Л.А. до суду надійшло заперечення на заяву про поновлення процесуального строку, в якому вона просить відмовити відповідачу ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку на звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат (стягнення витрат на професійну правничу допомогу) по справі №496/6330/21 та залишити таку заяву без розгляду. Заперечення обґрунтовано тим, що викладені представником відповідача ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного строку, а саме невчасне надіслання судом тексту судового рішення від 12.05.2023 року, не підтверджують поважність причин такого пропуску, оскільки несвоєчасне подання доказів зумовлене не об`єктивними обставинами, а обставинами суб`єктивного характеру (отримання повного тексту рішення суду 23.05.2023 року). Зауважує, що відповідач ОСОБА_1 був обізнаний через свого представника Вєлєва І.І. про судове засідання 12.05.2023 року, якому, в свою чергу, було достовірно відомо про стадію розгляду справи - судові дебати, після чого суд ухвалює рішення. Тобто відповідачу належало цікавитись рухом та наслідками розгляду справи. Вважає, що хоч адвокатом Вєлєвим І.І. і подано до суду докази на підтвердження, нібито, понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на оплату правничої допомоги, але правових підстав для поновлення пропущеного строку подання представником відповідача ОСОБА_1 заяви із доказами про надання послуг адвоката, а відповідно і для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Сторони до судового засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вєлєва І.І. про розподіл судових витрат підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат.

Виключення з цього правила міститься в ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Вєлєв І.І. в заяві про поновлення пропущеного процесуального строку зазначає, що про ухвалення судом 12.05.2023 року рішення по даній справі йому стало відомо лише 23.05.2023 року, коли на його офіційну електронну адресу надійшла копія судового рішення, що підтверджується скріншотом з офіційного поштового сервісу mail.gov.ua. Внаслідок цього він позбавлений був можливості виконати вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України та подати заяву про розподіл судових витрат у строк, передбачений для подання такої заяви.

На підставі цього адвокат Вєлєв І.І. просить визнати причину пропуску передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку на подання доказів про розмір витрат на правничу допомогу поважною та поновити зазначений строк.

З заяви, поданої представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Вєлєвим І.І. та матеріалів справи вбачається, що строк на подання доказів понесення судових витрат пропущений з поважних причин, а тому заява підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з чч. 1 та 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

За змістом п. 4 ст. 1, ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У чч. 1 та 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до чч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Разом із тим, у пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22) вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано.

Як вбачається із поданих документів на підтвердження понесених судових витрат, 06.07.2022 року між Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №06/07/22-1, предметом якого сторони визначили надання Адвокатським об`єднанням в особі адвокатів Комісарова О.В. та/або Вєлєва І.І. , та/або Черепанова О.В. та/або Ставніченка М.В. правової допомоги, захисту інтересів клієнта у провадженні по справі №496/6330/21 (пункт п. 1.1.)

Відповідно до пп. 4.1., 4.3. сторони дійшли згоди стосовно встановлення наступного порядку обчислення гонорару Адвокатського об`єднання: фіксована оплата у розмірі 50000 грн за надання послуг, передбачених п. 1.1. даного Договору. Оплата підлягає перерахуванню Клієнтом на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням по суті справи суду першої інстанції.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» (у справі №496/6330/21) від 26.05.2023 року Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» у особі директора об`єднання, адвоката Вєлєва І.І. на підставі договору про надання правової допомоги №06/07/22-1 від 06.07.2022 року надано ОСОБА_1 в межах справи №496/6330/22 наступні послуги: 1) усна консультація ОСОБА_1 , ознайомлення з матеріалами справи №496/6330/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів; 2) формування правової позиції по справі №496/6330/21; 3) складання та подання відзиву на позовну заяву по справі №496/6330/21; 4) складання та подання заяви про застосування строків позовної давності по справі №496/6330/21; 5) складання та подання заперечення на клопотання про долучення доказів по справі №496/6330/21; 6) участь у судових засіданнях по справі №496/6330/21. Вказані послуги оцінені в сумі 50000 грн.

Отже, за вказану професійну правничу допомогу відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити Адвокатському об`єднанню «Лєгіст» 50000 грн відповідно до умов договору, що підтверджується його підписом у детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» (у справі №496/6330/21) від 26.05.2023 року, з яким він ознайомився та погодився, та рахунком №26/5 від 26.05.2023 року.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Вєлєвим І.І. надано: договір про надання правової допомоги №06/07/22-1 від 06.07.2022 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» та ОСОБА_1 ; ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» від 07.07.2022 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» (у справі №496/6330/21) від 26.05.2023 року; рахунок №26/5 від 26.05.2023 року. Водночас, відомості щодо фактичної оплати зазначених послуг в матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи питання про стягнення з позивачів на користь відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 грн., суд провів належну правову оцінку наданих на підтвердження таких витрат доказів у їх сукупності, врахував визначений договором порядок визначення гонорару, оцінив обсяг наданих послуг та їх реальність, а також співмірність вартості послуг та дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування на користь відповідача ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу у розмірі 25000 грн.

Зменшуючи розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з 50000 грн до 25000 грн, суд врахував заперечення представника позивачів, принципи розумності, співмірності й реальності судових витрат у справі. В даному випадку суд зазначає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 50000 грн не є співмірним із обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та його не можливо визнати занадто об`ємним.

Вирішуючи питання по суті, суд також бере до уваги висновки КГС ВС від 30.01.2023 року у справі №910/7032/17, при цьому суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів касаційної інстанції враховує, що 12.05.2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19)), та зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» («Iatridis v. Greece», заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» («Pakdemirli v. Turkey», заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, враховуючи те, що судом при ухваленні рішення 12.05.2023 року у даній справі питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не вирішувалось та з урахуванням умов договору про обов`язок понести витрати на оплату наданої правничої допомоги в майбутньому, виходячи із критерію пропорційності, а також характеру виконаної представником відповідача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з 50000 грн до 25000 грн та стягнути з позивачів на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вєлєва Івана Івановича про поновлення пропущеного процесуального строку задовольнити.

Визнати причину пропуску ОСОБА_1 процесуального строку на звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат поважною.

Поновити відповідачу ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вєлєва Івана Івановича про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області 17.01.2011 року, РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 14.12.1998 року, РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн.

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

На додаткове рішення може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.О. Пендюра