ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1160/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/53/23 Категорія: 311010100 Акулов Є.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Пойнер В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.05.2023 (повний текст складено 22.05.2023) та додаткове рішення цього ж суду від 02.06.2023 (повний текст складено 02.06.2023) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання протиправним наказу про накладення додаткового заходу реагування у вигляді зауваження,

в с т а н о в и в :

у січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, яким просив скасувати наказ «Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення за № Э.DN-ПБУР-7467583 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про застосування до нього додаткового заходу реагування у вигляді зауваження з підстав відсутності на робочому місця 02.08.2022 сумарно 3 години 29 хвилин, а також відшкодувати судові витрат в розмірі 24000,00 грн. (в заяві про ухвалення додаткового рішення у справі), мотивуючи про те, що цього дня він здійснював свою діяльність на користь та в інтересах роботодавця, хоча й не перебував увесь час безпосередньо у відділенні банку, де працює, що не забороняється його посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку. На його переконання роботодавець всупереч вимогам «Положення про застосування додаткових заходів реагування», затверджених рішенням Правління банку протокол № 34 від 06.07.2021, а саме п.4.6 щодо обов`язкового визначення категорії дисциплінарного проступку, а також п.4.12.1 та 4.9 щодо порядку, черговості і виду застосування таких додаткових заходів реагування та п. 5.2 щодо строків їх застосування протягом місяця з дня виявлення, незаконно притягнув його до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.05.2023 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на обґрунтованість доводів позивача та наявність порушення з боку роботодавця трудового законодавства при притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності неотримання пояснень з приводу порушення трудових обов`язків, порушення строку накладення стягнення, невірно обраний вид стягнення.

Також додатковим рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 02.06.2023 стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. чим частково задоволено відповідні вимоги позивача.

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, відповідач подав 19.06.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 16.05.2023 та додаткове рішення від 02.06.2023 скасувати та залишити без задоволення позовні вимоги у справі. Вказує, що наданими доказами підтверджується факт відсутності працівника на робочому місці 02.08.2022 протягом 03 год. 29 хв. сумарно за робочий день. Зауваження, застосоване до працівника, не входить до переліку дисциплінарних стягнень, визначеного ст. 147 КЗпП України, та регламентується внутрішніми документами банку. Висновок службової перевірки свідчить про те, що у працівника було витребувано пояснення з приводу відсутності на робочому місці про що отримано відмову їх надати. Даний факт підтверджено підписами осіб, що склали акт від 06.09.2022. Таким чином висновки суду у цій справі з посиланням на відсутність пояснень працівника, що притягується до відповідальності, є помилковими. За приписами п.5.2 «Положення про застосування додаткових заходів реагування» відповідне стягнення може бути накладено не пізніше 6 місяців з дня виявлення проступку або 1 року з дати його вчинення, отже строки притягнення до відповідальності працівника не порушено, чого не врахував суд першої інстанції. Слід врахувати, що працівник мав тимчасову непрацездатність з 23.09.2022 по 06.10.2022. Позивач 03.08.2022 звертався до роботодавця щодо невиплати йому заробітної плати за 02.08.2022 з підстав не проставлення відмітки в табелі робочого часу про завершення роботи, а не щодо притягнення до відповідальності, отже роботодавець не знав на той час про порушення працівником трудової дисципліни. Відповідний проступок було встановлено за результатами службової перевірки, висновок по якій затверджено 08.09.2022 та саме з цього часу слід обраховувати початок строку притягнення працівника до відповідальності постанова ВС від 02.06.2021 у справі№428/6597/19. Актом про відсутність працівника на роботі від 05.08.2022 встановлено лише даний факт, а не наявність неповажних причин такої відсутності, як одну із умов вчинення дисциплінарного проступку. Оскільки вчинений позивачем проступок не є легким, відтак роботодавець мав можливість застосовувати будь-який вид стягнення, чого помилково не врахував суд, посилаючись на п.4.12, 4.13 Положення щодо послідовності застосування видів заходів реагування. Суд не надав оцінку доказами відповідача стосовно його заперечень проти позовних вимог у справі. Суд, встановив факт мобінгу в діях роботодавця, про що позовних вимог заявлено не було, вийшов за межі позову. Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн., суд не врахував вимоги розумності та справедливості. Адвокат позивача штучно конкретизував кожну дію, спрямовану на досягнення однієї мети з тим, щоб збільшити суму витрат. Дана справа з приводу спору у трудових відносинах є нескладною та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження. В аналогічних спорах суди відшкодовували витрати в сумі до 6000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти її вимог, вказавши на правильність висновків суду першої інстанції по суті спору. Також просив стягнути з відповідача на свою користь 4500 грн. витрат на правову допомогу при апеляційному перегляді справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 2010 року та з 11.01.2021 працює на посаді керівника відділення «Черкаське-18» за адресою вул. Університетська, 33, м. Черкаси.

Позивач зазначає, що 02.08.2022 о 08 год. 39 хв. він прийшов на роботу, провів табелювання в електронній системі банку, проте відбувся збій у програмі. Відпрацювавши робочий день, в тому числі й поза межами приміщення банківського відділення, що відповідає посадовій інструкції керівника відділення (а.с.2-3,159-163, т.1) о 18 год. 52 хв. цього ж дня у зв`язку з «повітряною тривогою» табель не закрився, про що позивач повідомив свого лінійного керівника ОСОБА_2 , що підтверджує скріншотами екрану внутрішньої переписки та письмовими зверненнями до керівництва банку (а.с. 14-26, 112, 114-118, т.1).

13.10.2022 позивачем отримано наказ «Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення за № Э.DN-ПБУР-7467583 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про застосування до нього додаткового заходу реагування у вигляді зауваження. Підстава - відсутність на роботі 02.08.2022 сумарно за весь робочий день 3 години 29 хв. (з 8.30-9.20 год.; 13.09-16.50 год. за мінусом однієї години обідньої перерви). (а.с.11-13, 110-111, т.1).

Зі змісту наказу вбачається, що під час попередньої перевірки, яка мала місце 05.08.2022, було проаналізовано запис камер відео спостереження, які знаходяться на робочому місці працівника ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , за наслідками складено акт «про відсутність працівника на робочому місці» від 05.08.2022 (а.с. 129, т.1).

Також в спірному наказі роботодавця зазначено про те, що позивач допустив порушення трудової дисципліни, що є підставою для застосування до нього згідно Положення про порядок застосування додаткових заходів реагування та дисциплінарних стягнень такого додаткового заходу реагування як «Зауваження».

Позивач стверджує про те, що зазначений наказ роботодавця є незаконним та підлягає до скасування у зв`язку з порушенням норм трудового законодавства при його винесенні, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Правовідносини, які виникли між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана або звільнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Замість дисциплінарного стягнення роботодавець може передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу чи його органу (ст. 152 КЗпП). Рішенням трудового колективу чи його органу (наприклад, товариського суду) до порушників трудової дисципліни можуть застосовуватися заходи громадського стягнення або впливу.

Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Такі правові висновки відображено в постанові ВС від 25.10.2022 у справі №487/1491/21.

Також у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі №6-2801цс15 зроблено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Крім того, згідно вимог ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням роботодавця і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

За ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення .

Одночасно щодо окремих працівників спеціальним законодавством, статутами чи положеннями про дисципліну передбачено можливість застосування інших стягнень.

При цьому, інші види стягнень можуть встановлюватися тільки законами, оскільки це прямо випливає з п.22 частини першої Конституції України, яка не допускає визначення іншими нормативними актами, крім законів, діянь, які є дисциплінарними порушеннями та відповідальності за їх вчинення.

При цьому окремих дисциплінарних статутів чи положень для працівників банківської сфери, в статусі актів законодавства України, якими б передбачалася можливість застосування інших видів дисциплінарних стягнень, ніж ті, що визначені нормами трудового законодавства (ст. 147 КЗпП України), не існує.

Позивач у даній справі посилається на те, що в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наявне «Положення про застосування додаткових заходів реагування», затверджених рішенням Правління банку, протокол № 34 від 06.07.2021 (а.с.145-158 т.1), яке регламентує дисциплінарну відповідальність працівників банку.

Так згідно п.4.6 вказаного Положення остаточне рішення щодо категорії дисциплінарного проступку (легкий, середньої грубості, грубий) приймає особа, уповноважена застосовувати додаткові заходи реагування з обов`язковим зазначенням категорії в наказі.

За приписами п 5.8 цього Положення у процесі здійснення перевірки факту вчинення дисциплінарного проступку в обов`язковому порядку запитуються письмові пояснення працівника лінійним керівником.

Вимоги до Наказу про накладення додаткового заходу реагування-дисциплінарного стягнення викладені в п 5.13 Положення, зокрема, він повинен містити: посилання на положення (підпункти, пункти та/або статті) внутрішніх документів банку, які було порушено; вину працівника та причинно-наслідковий зв`язок; дату виявлення дисциплінарного проступку і докази, яким підтверджено вчинення проступку; категорію вчиненого дисциплінарного проступку; нормативне посилання, тобто має бути зазначена стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт нормативного акта, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності згідно цього Положення або КЗпП; оцінку попередньої роботи працівника.

Відповідно до п.4.12 Положення у разі виявлення легкого дисциплінарного проступку банк може застосувати додаткові заходи реагування у такій послідовності: у разі вчинення дисциплінарного проступку вперше, - застосовується додатковий захід реагування, передбачений п.4.9.1 п.4.9 Положення, а саме «Звернути увагу»; вчинення дисциплінарного проступку вдруге впродовж строку дії застосування першого додаткового заходу «зауваження», втретє «догана» , вчетверте «звільнення».

Отже застосований до працівника банку додатковий захід реагування у вигляді зауваження за вчинення ним дисциплінарного проступку матиме для нього негативні наслідки та погіршує його становище, оскільки за вказаним Положенням має враховуватися при обранні виду дисциплінарного стягнення за іншим фактом порушення працівником трудової дисципліни.

Аналізуючи в системному зв`язку викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що роботодавцем застосовано до працівника (позивача) вид дисциплінарного стягнення, який не передбачено нормами трудового законодавства, зокрема, ст. 147 КЗпП України. При цьому іншими нормативно-правовими актами альтернативні види дисциплінарних стягнень ніж ті, що зазначенні у загальній нормі ст. 147 КЗпП України, до категорії працівників, до якої належить позивач працівники банківської сфери, не передбачено.

Так не можна погодитися з апеляційними посиланнями скаржника на те, що зауваження, застосоване до позивача регламентується внутрішніми документами банку, адже трудовим законодавством не надано права роботодавцям у сфері, в якій працює позивач, вводити інші види дисциплінарних стягнень ніж ті, що визначені законом.

При цьому ст. 9 КзПП України встановлено, що умови трудових договорів, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними, як і ст. 16 за якою умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Крім того, з позиції відповідача у справі щодо суті заявлених позовних вимог, як і з, власне, змісту оскаржуваного наказу від 13.10.2022, вбачається, що фактичною підставою його винесення стало порушення позивачем трудової дисципліни. При цьому роботодавець наводить аргументи щодо обґрунтованості підстав для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, зокрема, з огляду на вчинений ним прогул (відсутність на робочому місця понад 3 годин протягом робочого дня), а також на дотримання процедури притягнення працівника до відповідальності з точки зору строків накладення стягнення та отримання попередніх пояснень особи. Таким чином вважати, що спірний наказ не стосувався притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, про що зазначає скаржник, підстав не має.

Саме вказані висновки мають бути покладені в основу вирішення судом позовних вимог про скасування наказу про накладення на працівника дисциплінарного стягнення з порушенням норм трудового законодавства.

За умови застосування до працівника виду дисциплінарного стягнення, який нормами трудового законодавства не передбачено, як у даному випадку, апеляційні доводи скаржника про те, що наданими доказами підтверджується факт відсутності працівника на робочому місці 02.08.2022 протягом понад 03 годин сумарно за робочий день, як і щодо дотримання відповідачем вимог про строки накладення стягнення та попереднє отримання пояснень працівника, на правильність вирішення спору судом першої інстанції не впливають, адже не доводять можливість накладення стягнення, не передбаченого законодавством.

Посилання скаржника на те, що суд, встановив факт мобінгу в діях роботодавця, про що позовних вимог заявлено не було, чим вийшов за межі позову, апеляційним судом відхиляються, адже зазначена обставина стосується предмету доказування у справі в аспекті законності та обґрунтованості притягнення тієї чи іншої особи до дисциплінарної відповідальності.

Надаючи оцінку доводам скаржника про те, що, стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн., суд першої інстанції не врахував належним чином вимоги розумності та справедливості, апеляційний суд враховує таке.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Далі, положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Апеляційний суд приймає до уваги, що Верховний Суд у постанові від 28.09.2022 у справі №534/14/20 вказав, що аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом клієнту такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Щодо надання таких послуг, як підготовка, друк та подання до суду клопотання про ознайомлення із матеріалами справи, розрахунків витрат на професійну правничу допомогу, то Верховний Суд врахував, що такі послуги не є послугами з професійної правничої допомоги, а тому не підлягають відшкодуванню. Так само не підлягають компенсації відповідачеві витрати, понесені у зв`язку з вивченням та аналізом позовної заяви, вивченням судової практики та консультуванням відповідача з метою формування правової позиції сторони у справі, що узгоджується із згаданим правовим висновком Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №534/14/20.

На підставі викладених вище правового регулювання та правових висновків ВС, надавши оцінку обставинам даної справи в якій вирішується трудовий спір про законність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, що визначає складність та обсяг вирішуваних судом правових питань щодо яких сторони мають підготувати свої обґрунтовані позиції, що складає суть правової допомоги, що надається адвокатом, а також враховуючи, що правова допомога позивачу надавалась адвокатом Шульгою П.М. згідно договору від 21.11.2022 та за Актом приймання-передачі виконаних робіт та їх описом, до якого було необґрунтовано включено як послуги адвоката, зокрема, ксерокопіювання документів та консультація клієнта, а також те, що в усіх судових засіданнях районного суду адвокат позивача брав участь в режимі відеоконференцзв`язку, та враховуючи обґрунтованість заперечень представника відповідача щодо не співмірності витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає, що таким, що відповідатиме складності справи та виконаній представником позивача роботі, розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 8000 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.05.2023 у даній справі слід змінити, привівши його мотивувальну частину у відповідність до змісту цієї постанови апеляційного суду, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, додаткове рішення Чигиринського районного суду від 02.06.2023 належить змінити в частині визначення розміру витрат позивача на правову допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, який має бути компенсований відповідачем, визначивши його в сумі 8000,00 грн.

Крім того, на підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати відповідача в апеляційному суді слід залишити за скаржником, оскільки рішення суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог змін не зазнало.

Також, враховуючи заперечення представника відповідача у справі щодо неспівмірності витрат на правову допомогу із складністю справи і часом витраченим адвокатом на участь у справі в суді апеляційної інстанції та підготовку відзиву на апеляційну скаргу, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000,00 грн. витрат на правову допомогу при апеляційному перегляді справи, які полягають у підготовці відзиву на позов та участь в одному судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з мотивів того, що саме така сума відповідатиме обсягу наданих правових послуг та є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.05.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання протиправним наказу про накладення додаткового заходу реагування у вигляді зауваження змінити, привівши його мотивувальну частину у відповідність до змісту цієї постанови апеляційного суду.

Додаткове рішення Чигиринського районного суду від 02.06.2023 у даній справі змінити в частині визначення суми відшкодування витрат позивача на правову допомогу, вказавши, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 8000,00 грн.

Судові витрати відповідача за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. витрат на правову допомогу при апеляційному перегляді справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 20.07.2023.

Суддя-доповідач

Судді