Провадження № 2/755/472/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" липня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення особи від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд: ухвалити рішення, яким усунути відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті його дочки, - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема на частину квартири АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її онука - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на майно у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що відповідача необхідно усунути від права на спадкування. При житті її онука не була одружена та не мала дітей. Відповідач є батьком померлої. Про смерть онуки відповідачу повідомила позивач. Після поховання онуки, відповідач, будучи обізнаний з походженням майна, яке залишилось після смерті онуки, запевнив позивача, що не буде претендувати на спадкове майно, оскільки спадкодавець набула його завдяки позивачу. Після смерті онуки, яка була зареєстрована та постійно проживала з позивачем протягом останніх років, остання звернулась із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Згодом, позивач дізналась, що за 1 день до спливу 6-ти місячного строку на прийняття спадщини, 19.11.2020 з аналогічною заявою до нотаріуса звернувся відповідач. Таке рішення відповідача стосовно його бажання успадкувати майно після смерті своєї дочки позивача вразило, оскільки остання вважає його негідним спадкоємцем, враховуючи його недоброчесну поведінку відносно спадкодавця. Спадкове майно у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на ім`я ОСОБА_5 , знаходиться в квартирі, де позивачу на праві власності належить також частки цієї квартири. Квартира АДРЕСА_1 була отримана позивачем у 1966 році на сім`ю із 4-х осіб, в той час, коли остання працювала двірником в одній із житлово-експлуатаційних дільниць Дніпровського району міста Києва. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 11.07.1994 №14/539, зазначена квартира належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (сину позивача, який помер у 1997 році) в рівних долях. Після смерті її сина, ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач успадкувала належну йому частки спадкової квартири, в зв`язку з чим 29.04.1999 на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом і, таким чином, з цього часу позивач стала одноосібним власником спадкової квартири. Відповідно до п.1.1. Розділу 1 Договору купівлі-продажу частини квартири від 17.02.2016, Продавець ( ОСОБА_1 ) передає у власність (продає), а Покупець ( ОСОБА_5 ) приймає (купує) частину квартири під номером АДРЕСА_1 . Насправді, як вказала позивач, вона з онукою мали на меті оформити договір дарування, однак нотаріус порадила укласти договір купівлі-продажу частки квартири, який, є більш надійним правочином, на що останні погодились. Вказала, що за набуту частку квартири онука жодних коштів позивачу не сплачувала, про що існувала домовленість між ними, а відомості про вартість частини квартири були пов`язані лише з розрахунком витрат за нотаріальне посвідчення договору. Укладанню цього договору передували суттєві обставини і події в особистому житті онуки, в результаті яких останні домовились, що вона буде проживати з позивачем постійно, будуть доглядати одна за одною на випадок хвороби або перебування у тяжкому стані, вона буде мати у власності частку квартири, яку позивач їй передасть і на випадок смерті позивача успадкує належну їй частку квартири.

При цьому, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу дочки позивача - ОСОБА_7 з відповідачем ОСОБА_3 , у якому вони перебували з 1981 по 2004 рік. Відповідач, ОСОБА_3 не був створений для сім`ї, тим більш для виховання дітей. Він вів незалежний, легковажний засіб життя, порушував подружню вірність, не дорожив сімейними цінностями, в результаті чого у 1985 році залишив сім`ю, з якою доживав у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 і пішов до іншої жінки. Ця квартира фактично розташована поруч зі спадковою квартирою, тому ще змалечку онука більшість часу проводила з позивачем, остання постійно приймала участь у її вихованні і утриманні разом з дочкою. Ця обставина була обумовлена тим, що робочий день дочки тривав з ранку до вечора, коли онука вже повинна була відпочивати. Після того, як відповідач залишив сім`ю, починаючи з 1985 року по і по день смерті онуки, останній не цікавився її життям, не приймав участь у її вихованні, не утримував дитину, не підтримував з нею будь-яких стосунків, не проявляв батьківського піклування і догляду за дитиною. Так відбувалось протягом 35 років. Аліменти на утримання дитини, починаючи з 1985 року і до досягнення нею повноліття, з відповідача у примусовому порядку не стягувались, а добровільно він їх не сплачував, заслуговував позбавлення батьківських прав. Однак, дочка відмовилась займатись судовою тяганиною з цього приводу, не бажала згадувати про відповідача, як негідного чоловіка та батька. Окрім цього вона останні роки свого життя важко хворіла. Онука фактично утримувалась за рахунок пенсії позивача і заощаджень.

У 2005 році відповідач звертається до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до дочки позивача про визнання за ним права власності на частину кооперативної квартири по АДРЕСА_3 і суд ухвалив рішення на його користь. 16.08.2006 помирає дочка позивача, ОСОБА_7 , мати онуки.

Після смерті дочки відповідач ОСОБА_3 без відома позивача потягом одного року почав здавати квартиру АДРЕСА_2 в оренду, отримуючи щомісяця від орендарів по 400 доларів США, з яких ні своїй дитині, ні позивачу (оскільки після смерті остання успадкувала належну їй частку квартири) жодної копійки не надав. У 2007 році відповідач повідомив позивача, як співвласника квартири, який має переважне право на купівлю іншої частки, що має намір продати належну йому частку цієї квартири, якщо позивач не сплатить йому компенсацію. Позивач продала в селі будинок і сплатила відповідачеві ОСОБА_3 30 000 дол. США в якості компенсації за частину квартири АДРЕСА_2 . В подальшому, позивач продала цю квартиру і купила у 2010 році однокімнатну квартиру на АДРЕСА_4 для онуки ОСОБА_5 , у сподіванні, що вона створить свою сім`ю і влаштує своє особисте життя. Цю квартиру позивач оформила на себе і онуку ОСОБА_5 , в рівних долях.

Особисте життя у онуки не склалось. Окрім цього, шкідливі звички і погана компанія, яка постійно протягом останніх років оточували онуку, змусили позивача у 2016 році продати однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , при цьому, позивач домовилась з онукою, яка вважала, що в неї немає батьків, (дочка ОСОБА_7 , мати ОСОБА_5 , померла у ІНФОРМАЦІЯ_7, а батько з 1985 року по день її смерті сторонився своєї дитини, забувши про її існування), що в подальшому будуть жити разом в квартирі позивача по АДРЕСА_5 , і на прохання онуки передала їй у власність частини своєї квартири.

Вказала, що усі угоди по придбанню та відчуженню нерухомого майна укладались не відповідачем з дочкою, з якою він не підтримував жодних стосунків, а онукою з позивачем, її бабусею. Ця обставина доводить те, що єдиною, близькою для нею людиною упродовж тривалого часу, як при житті її матері, так і після її смерті, була саме позивач, її бабуся, а не біологічний батько.

З болем в серці позивач визнала, що доля у онуки склалась вкрай неблагополучно, ще навчаючись у школі онука потрапила в погане оточення, її залучили до шкідливих звичок (наркотики), які переслідували її усі наступні роки до самої смерті.

Вважає, що велика провина у цьому і відповідальність за втрачену дитину лежить на відповідачеві, так званому батькові дитини. Позивач впевнена, що якби відповідач цікавився життям доньки, приймав участь у її вихованні, підтримував з нею стосунки і спрямовував її змалечку і протягом її життя в правильному напрямку, такої біди можна було б уникнути.

У 2005 році онука була засуджена до 2 років і 6 місяців позбавлення волі за вживання наркотичними засобами. Весь тягар її підтримки у місцях позбавлення волі ліг на плечі позивача. В цей час, дочка позивача, мати онуки, вже була важко хвора і у ІНФОРМАЦІЯ_7 померла. Єдиною підтримкою онуки була саме позивач, її бабуся.

Відповідач жодного разу не провідав свою дочку у виправній колоній в м. Чернігові, не підтримував її ані морально, ані матеріально.

В останні роки свого життя онука, будучи наркозалежною, важко хворіла на венозні захворювання, які створювали для неї труднощі у пересуванні. Вона неодноразово проходила курс лікування, реабілітації та психологічної корекції від наркотичної залежності в ТОВ «Ренессанс-Київ», в якому позивач мала статус представника та опікуна онуки та особисто сплачувала готівкою зазначене лікування протягом всього часу.

Таким чином, онука, яка протягом останніх років хворіла, переважно перебуваючи у безпорадному стані, потребувала моральної, психологічної та матеріальної допомоги. Вона не отримувала такої допомоги від негідного батька-відповідача, який давно забув про існування своєї дитини. Таку допомогу і підтримку онука отримувала лише від бабусі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 37 років онука померла, яку позивач поховала за рахунок своїх коштів на Лісовому кладовищі, на якому у цьому році також за свій рахунок встановила мармурову табличку на могилі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення особи від права на спадкування за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем було отримано 18.10.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2021 судом за клопотанням сторони позивача витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В. копію, належним чином засвідчену, спадкової справи № 26/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.11.2021 на виконання ухвали від 12.10.2021 до суду надійшла копія матеріалів спадкової справи № 26/2020.

15.11.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Заперечуючи проти позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 37 років померла його дочка - ОСОБА_5 . Причиною смерті стала гостра ішемічна хвороба серця. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із частки квартири АДРЕСА_1 . 18.11.2020 на його адресу надійшов лист N114-02/14 від 17.11.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., яким повідомлено, що 17.11.2020 нею заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , зазначено, що відповідач є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом та запропоновано в строк до 28.11.2020 подати заяву про прийняття спадщини за законом або подати заяву про відмову від прийняття спадщини. У встановлений законом строк (19.11.2020) відповідач звернувся з заявою про прийняття спадщини та видачу в подальшому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В. Нотаріусом було повідомлено, що, крім відповідача з аналогічною заявою про прийняття спадщини за законом 17.11. 2021 звернулась позивач (бабуся померлої). Більш того, в її заяві про прийняття спадщини від 17.11.2020, поданої нотаріусу зазначено, що інших спадкоємців, які мають право на спадщину, після смерті ОСОБА_5 , немає, знаючи при цьому, що є біологічний батько. ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу ОСОБА_7 (дочка ОСОБА_1 ) з відповідачем, ОСОБА_3 , у якому останні перебували з 1981 по 1987 рік. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.11.2020 (повторне) ОСОБА_5 є рідною дочкою відповідача.

Зазначив, що ще з самого початку шлюбу у відповідача з позивачем склалися неприязні відносини.

Вказав, що більшість тверджень позивача є неправдивими, надуманими та не підтвердженими належними доказами. У цій частині вказав, що дійсно, у 1985 році залишив сім`ю, з якою проживав у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 і пішов до іншої жінки. Втім, відповідач ніколи не забував про існування дочки ОСОБА_5 (померлої). Завжди цікавився її життям, утримував дитину по можливості, брав її з собою на відпочинок, сплачував за її відпочинок, підтримував її морально та матеріально, підтримував з нею родинні стосунки (спілкувався з нею по телефону постійно, зустрічались з нею).

Її мати, ОСОБА_7 з позовом про стягнення аліментів не зверталася. При цьому зазначив, що фінансова допомога ним надавалась спадкодавцю, зокрема про що свідчить банківська виписка по картковому рахунку ОСОБА_3 від 29.10.2021 № НОМЕР_2 про переказ коштів ОСОБА_5 та позивачу на загальну суму 7 927,77 грн. Крім того, щомісячно відповідача надавав дочці орієнтовно готівкою 150-200 доларів США при зустрічах на проживання.

Також, у відповідача і по сьогоднішній день зберігаються фотокартки його дочки різного віку в сімейному альбомі. Разом з цим, дійсно, при перебуванні його дочки у виправній колонії у м. Чернігові, засудженої в 2005 році за вживання наркотичних засобів відповідач жодного разу особисто не провідав її за певних обставин. Проте, на його прохання навідували її, мати відповідача - ОСОБА_13 (3 рази) та його син від іншого шлюбу - ОСОБА_14 , привозили передачі (продукти харчування, необхідні речі тощо), які купувались на його кошти.

Крім того вказав, що дочка ОСОБА_5 разом з його матір`ю в дитинстві подорожувала в Угорщину, Болгарію за його рахунок, про що свідчать відмітки в паспорті ОСОБА_13 № НОМЕР_3 від 15.06.1992.

Позивач вказує, що за курси лікування, реабілітації та психологічної корекції від наркотичної залежності в ТОВ «РЕНЕСАНС-КИЇВ» за ОСОБА_5 вона одна сплачувала готівкою лікування протягом всього періоду лікування з 10.10.2016 по 10.07.2017, та з 27.02.2020 по 27.05.2020. Втім, дане не відповідає дійсності, оскільки ним лише готівкою було сплачено за лікування його дочки 11 000,00 грн керівнику ТОВ «РЕНЕСАНС-КИЇВ» ( ОСОБА_15 ) за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому за домовленістю всі плати здійснювались на картковий рахунок керівника на суму 870,00 грн. (29.03.2020 - 50,00 грн. та 14.04.2020 - 320,00 грн.) та за його проханням на рахунок іншого співробітника ( ОСОБА_16 ) на загальну суму 20 650,00 грн. (29.03.2020 - 10 000,00 грн та 27.04.2020 - 10 650,00 грн).

Щодо витрат на поховання зазначив, що у відповідності до договору-замовлення № 9.130509К на організацію та проведення поховання від 31.05.2020, укладеного між ним (замовник) та Ритуальною службою СКП «Київський крематорій» (виконавець), ним на користь Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» за оплату послуг з поховання оплачено кошти в сумі 2 241,80 грн. Разом з тим, відповідачу видано довідку на одержання праху №9.130509К від 31.05.2020, в якій зазначено, що урну отримує оформлювач кремації персонально.

Доводи позивача щодо понесення нею витрат на лікування та поховання спадкодавця в якості підстав для усунення відповідача від права спадкування до уваги не можуть прийматися, оскільки, відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 1232 ЦК України, понесення особою таких витрат є підставою для їх стягнення зі спадкоємців у разі їх розумності та обґрунтованості, проте не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування.

Крім того, зазначив, що ще коли його дочка була жива, позивач, яка себе називає єдиною близькою людиною померлій та яка «начебто» сама всі 35 років надавала моральну та матеріальну підтримку при зустрічі відповідачу сказала: «хоть би твоя дочка вмерла, вона мене дістала». Також, під час поховання його дочки позивач вже почала цікавитись долею спадкового майна.

З огляду на викладене, вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані (відсутня медична документація), потребувала тривалого догляду та допомоги (відсутні висновки лікарів-спеціалістів) саме від відповідача, а відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцю.

Також стороною відповідача подано заяву про виклик свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20

29.11.2021 та 19.01.2022 стороною позивача подано клопотання про виклик свідків: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27

23.01.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_28 - ОСОБА_4 про долучення доказів.

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2022 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення особи від права на спадкування та призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі, в судове засідання викликано сторони по справі та свідків.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Вказала суду, що живе з 66 року у спірній квартирі, заради онуки. Усі інші родичи померли рано. Відповідач залишив дитину у 4 роки та нічого не допомагав. Він жив для себе. Онука у 10 років його зустріла і зраділа, а він її навіть не впізнав. Матері онучки сказав аліменти не стягувати, бо квартиру доньці залишить. Коли онуці було 14 років, вона пішла до дівчинки у гості і там їй дали тяжкий наркотик і так вона підсіла, потім з дому все виносила. Відповідач ніколи не був у школі, речі не купував, нічого не робив. Зазначила, що онуку з міліції визволяла, а остання жила за кошти бабусі (позивача). Протягом 4 років лікувала онуку за власні кошти, а останнє лікування заплатив відповідач, бо готувався до отримання спадку. Онука два рази відбувала покарання: в Жданові та в Чернігові, але доньку там відповідач не відвідував. Потім звертався до суду із іншим позовом, визнали за ним право на половину квартири, за яку позивач йому сплатила, з якої він викинув речі онучки та заселив туди квартирантів. Відповідач винний у такому житті онуки, бо не виховував її, не розмовляв із нею. Після відбування покарання онучка хворіла, на ногах були рани. Позивач її лікувала, а кошти позичала у сусідів. У подальшому онучка зі своїм хлопцем жили 6 років у квартирі, а потім вона запропонувала продати квартиру і жити разом, на що позивач погодилась та оформила квартиру на себе та онучку у рівних частках. В 2018-2019 роках відповідач став допомагати доньці, готувався, що буде квартиру забирати. Спочатку відповідач сказав, що не буде отримувати спадщину та на квартиру не претендує, а потім подав нотаріусу заяву. Він збирав квитанції за похорони, 2 400 заплатив, а вона за поховання 6 000 грн, однак гроші за поховання відповідачу вона повертала у різних сумах. Про смерть онучки вона відповідачу не повідомляла, звідки він дізнався не знає, на похоронах його не було. Ще у 2016 році онука стала дуже хворіти та позивач її постійно лікувала, за що сплачувала кошти. Лікувалася онука у приватних клініках, відповідач їй не допомагав, бо кошти для лікування позивач позичала у сусідів. Після смерті доньки позивача, онука постійно перебувала на її утриманні. У 2019 році у онуки помер чоловік і з того часу вони почали зідзвонюватися, але відповідач кошти не давав. Онука ніде не працювала та 4 рази сиділа в тюрьмі, її ніхто не хотів брати на роботу, але вона десь могла підпрацьовувати. Остання мала захворювання зубів, не могла ставати на ноги, бо мала захворювання тромбів через вживання наркотиків, тому позивач у 2017-2018 роках лікувала її. У подальшому позивач відправила її на лікування у Ренесанс на 9 місяців, та по 5 тисяч доларів платила, але через кілька місяців після лікування, вона знову починала зловживати. Відповідач і його батьки знали, що онука зловживає наркотичними засобами, але вони ніколи не цікавилися нею. Вказала, що відповідач ніколи не допомагав своїй дочці, гроші їй не давав, нічого не купував, та не допомагав позивачу. За три останні місяці лікування в Ренесансі відповідач заплатив. Вважає його негідним до спадкування.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що ОСОБА_5 народилась у шлюбі з ОСОБА_7 , проте шлюб носив формальний характер, для отримання нерухомості його батьком. Кожен із подружжя мав власне особисте життя. Донька мала гарне дитинство та ходила у гарних речах, допомагали батьки відповідача. З позивачем у нього неприязні стосунки були ще з перших днів життя з її покійною донькою, матір`ю ОСОБА_5 . Після розлучення квартиру на Курнатовського залишив колишній дружині та доньці, проте у подальшому мешкав поряд, тому мав змогу забирати її зі школи, зустрічатися. Майже щодня приїздив до доньки, читав їй казки, а його родина повністю підтримувала його в цьому. Коли їздив на відпочинок із своєю родиною, то ОСОБА_5 брав із собою. Дарував кошти ОСОБА_5 на день народження та щомісяця давав кошти. Донька ходила до школи на Курнатовського , однак він з братом та мамою забрали її звідти та влаштували до ліцею на Печерську , до якого вона ходила зі свою двоюрідною сестрою, а жила з понеділка по п`ятницю у його мами. Шкільне життя ОСОБА_5 важко скаладалось, проте вона була творчою дитиною. З ліцею її попросили забрати, та ОСОБА_5 повернулася до школи на Курнатовського , а в подальшому, коли ОСОБА_5 була доросла, від своєї мами він дізнався, що ОСОБА_5 у підлітковому віці, відпустили у нічний клуб з хлопцем, де вона і спробувала наркотики. Йому було відомо про судові справи доньки, приїздив до доньки у слідчий ізолятор, допомагав грошима та продуктами. У колонію до доньки не їздив, оскільки вона сама просила цього не робити, було соромно, однак його мама та син ОСОБА_14 приїздили до неї, привозили передачки. Залежність ОСОБА_5 від наркотичних засобів допомагав подолати бесідами, розмовами, просив припинити, та ще у 2011 чи 2012 році коли донька гостювала у нього, то повідомила, що не вживає, і він сподівався, що проблему вирішено, проте вона почала знову. Останній шість років її життя вони постійно зустрічалися, в кафе, парках, не менш як 2 рази на місяць, в тому числі і з її хлопцем ОСОБА_38 . Донька була щаслива і не схоже було, що вона вживає наркотики. Він постійно допомагав їй грошима, по 100-150 доларів щомісяця, і коли у чоловіка ОСОБА_5 були проблеми, то вона приходила просити кошти, які позичили разом у його брата. ОСОБА_5 мала проблеми з ногами (венозна хвороба), з зубами були проблеми, і я зі свою мамою домовились з лікарем та поклали її в лікарню на П. Запорожця , однак ОСОБА_5 звідти втекла. Про те, що ОСОБА_5 лікувалася в Ренесансі у 2016 чи у 2017 році не знав, він їй телефонував, однак ніхто не відповідав, а коли подзвонив позивачу, то остання повідомила, що ОСОБА_5 поїхала відпочивати, однак про лікування жодного слова не сказала. Він у той час був дуже пригнічений, оскільки у 2016 році померла його мати, а коли ОСОБА_5 з ОСОБА_38 з`явилися, то він їй повідомив, що вже як пів року не має її бабусі. У 2018-2020 роках він перераховував кошти на картку ОСОБА_5 , при зустрічах давав готівку. Після смерті ОСОБА_38 донька була дуже пригнічена і він постійно її підтримував, вони щодня спілкувалися по телефону, зустрічалися та він просив її читати книжки, ходити в походи та тільки не вживати алкоголь та наркотики. У 2019-2020 коли ОСОБА_5 проходила лікування у Ренесансі , йому подзвонила позивач та сказала, що потрібна допомога. Він приїхав до неї взяти речі для ОСОБА_5 , а позивач сказала «краще б вона здохла, так достала вже». Від цих слів він був просто шокований. Коли ОСОБА_5 була в Ренесансі , він постійно був з нею на зв`язку, приїздив туди зі своїм сином, сплачував за лікування, а на прохання ОСОБА_5 після нового року 2020 перерахував їй 8 000 грн зі своєї кредитної картки. ОСОБА_5 йшла на поправку і все було добре. Про те, що ОСОБА_5 померла йому повідомила позивач і він був просто шокований. Похованням ОСОБА_5 займався і він і позивач, від якої жодних грошей не отримував, натомість остання, ще до поховання ОСОБА_5 питала чи буде він відсуджувати квартиру, але про наявність у доньки спадкового майна довідався з листа нотаріуса, до цього нічого не було відомо про наявність майна у неї.

Представник відповідача ОСОБА_4 просила суд відмовити у позові з підстав викладених у відзиві.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , показала суду, що жила з сином позивачки, проте недовго, однак підтримувала постійний зв`язок з позивачем, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Відповідача не бачила, він не приїздив, не допомагав. ОСОБА_5 жила з мамою та бабусею. В дитинстві про батька ОСОБА_5 воліла не розмовляти, плакала. Вона питала чому ОСОБА_7 не подає на аліменти, на що та відповіла що ОСОБА_3 пообіцяв залити квартиру ОСОБА_5 . ОСОБА_5 була повністю на забезпеченні у бабусі. З 13-14 років ОСОБА_5 була наркозалежною, два рази відбувала покарання, кілька разів лікувалась, проте поверталась до залежності знову. ОСОБА_5 мала проблеми із здоров`ям (вени на ногах, легені) та лікувалась в тому числі і в стаціонарах, а оплачувала все позивач. Вона приходила до них у гості, на дні народження, спілкувалася з ОСОБА_5 , остання приходила в гості і до її доньки. Вона запитувала у ОСОБА_5 про батька, але ОСОБА_5 не хотіла про нього говорити. В кінці серпня на початку вересня 2019 року вона поїхала у Болгарію , потім у листопаді 2019 року повернулася на місяць та знову поїхала аж до липня 2020 року. У цей період бачила ОСОБА_5 , у безпорадному стані вона не перебувала та гостро сторонньої допомоги не потребувала, проте мала проблеми з ногами, зокрема з венами, тому не ходила на роботу, бо не могла стояти. Вона була наркозалежною, мала розгублений вигляд, нервозність, але доглядала за собою сама.

Свідок ОСОБА_22 повідомила суду, що позивача знає давно, живуть у одному будинку. Відповідача побачила на похоронах. ОСОБА_5 мала тяжке дитинство та підлітковий вік, усе складалось не найкращим чином. Знала, що у якомусь віці батьки ОСОБА_5 розійшлися та вона жила з мамою і бабусею, потім на Печерську , у батьків відповідача жила там у ліцей ходила, але щось не склалося та повернулася до бабусі. ОСОБА_5 була засуджена до позбавлення волі, потім звільнилась із місця відбування покарання. Виглядала худенькою, маленькою. Жила увесь час із бабусею, яка її годувала, одягала, лікувала. Позивач позичала кошти у свідка на лікування ОСОБА_5 (зуби, ноги, шлунок). Коли ОСОБА_5 відбувала покарання, то бабуся возила їй передачі по 50 кг. Безпосередньою з ОСОБА_5 спілкувалась зрідка, на вулиці, але за два дні до смерті бачила її, остання сиділа у дворі на лавці з хлопцем, і схоже що щось вживала, однак у безпорадному стані не була.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 , показала суду, що позивач є її рідною тіткою, з якою остання все життя спілкується. Відповідача бачила 6 раз за весь час. Батько не сплачував аліменти, не допомагав ніяким чином. ОСОБА_5 жила з бабусею та мамою. У 2014-2015-чи2016 році ОСОБА_5 відбувала покарання у колонії, а коли вдруге відбувала покарання та вийшла, довідалась, що матір померла, приїхала до свідка. Остання купила їй речі. Запропонувала пожити, проте ОСОБА_5 відмовилась і поїхала до бабусі, бо остання їй допомагає. Бабуся її лікувала постійно, давала кошти, проте ОСОБА_5 їх використовувала не на те, що просила. ОСОБА_5 була наркозалежною. Позивач позичала 150 000 гривень та віддала їх ОСОБА_3 за квартиру. Коли ОСОБА_5 жила з чоловіком, то бабуся їм готувала і за квартиру платила. ОСОБА_5 була хорошою, молодою, гарною дівчиною. З 2016 року щомісяця бачила ОСОБА_5 , вона виглядала гарно, лікувалась. Лікували легені, продували вени, лежала в клініці, зуби ставили - за все платила позивач. На запитання про батька ОСОБА_5 махнула рукою. Востаннє бачила ОСОБА_5 за місяць до смерті, вона не була у безпорадному стані, виглядала нормально. Візуально останні 2-3 роки ОСОБА_5 була нормальна, гарна, лише мала затуманені очі. Позивач все купила для морг. Батько потім прийшов у крематорій з дружиною, яка попросила у позивача 2 000 гр, бо в нього не було.

Свідок ОСОБА_49 показала суду, що живе з позивачем на одному поверсі та знають один одного давно. Позивач тричі, у продовж 2013-2015 років, а може і раніше, позичала гроші у її сина лікування ОСОБА_5 (ноги, легені), то 7000 гривень, то 2000. Позивач підробляла де могла, бо ОСОБА_5 одна у неї лишилась, нікого не мала. ОСОБА_5 останнім часом мало виходила, не спускалась на вулицю. Знайома з ОСОБА_5 через бабусю, бо приходила у гості до неї. Зі слів позивача знає, що ОСОБА_5 постійно треба було лікувати і на це потрібні були кошти. Коли ОСОБА_5 померла точно невідомо, довідалась коли повернулась додому з села. Коли востаннє бачила ОСОБА_5 , то у неї був важкий стан - вона з магазину йшла і ногу тягнула. Про батька ОСОБА_5 нічого не знає, ніколи не бачила і розмов про нього не було. ОСОБА_5 заходила до неї у гості, брала книжки, була гарною і виглядала нормально. Позивач казала, що ОСОБА_5 залежна і лікувалася від наркоманії. За рік до смерті бачила ОСОБА_5 , вона ногу тягнула і їй було важко ходити, вважає, що вона була у безпорадному стані. Щодо інших речей та побуту з ОСОБА_5 нічого не відомо, бо так тісно не спілкувалися.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , показав суду, що є другом відповідача з 1980 року. ОСОБА_3 зустрічався із ОСОБА_5 , спілкувався по телефону, допомагав у лікуванні, давав гроші. ОСОБА_5 у дорослому віці не бачив. Зазначив, що ОСОБА_3 йому казав, що доля у ОСОБА_5 була важка, вона відбувала покарання за наркотики. ОСОБА_5 востаннє бачив у 15 років. Вказав, що зі слів ОСОБА_3 відомо, що ОСОБА_5 була проти того, щоб батько відвідував її у місцях позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_51 повідомила суду, що відповідача знає з 1985 року. Відомо, що ОСОБА_3 завжди стояв за ОСОБА_5 , усім ділився. Зазначила, що рідко хто з батьків так піклується за своїми дітьми. Возив її на відпочинок і його мати піклувалася про ОСОБА_5 . ОСОБА_3 матеріально допомагав ОСОБА_5 в лікуванні і в інших потребах. Вони і зустрічалися, і спілкувалися. ОСОБА_3 розповідав про її життя, також про те, що вона проходила лікування від наркоманії, про що останній дуже переймався. Також зі слів ОСОБА_3 їй відомо про те, що він давав їй гроші на лікування. З ОСОБА_5 бачилася коли та вчилася у школі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , показала суду, що відповідач є її чоловіком, позивача знає зі слів. Останній відомо, що з моменту народження доньки і до дня її смерті ОСОБА_3 спілкувався з донькою, зустрічався з нею. Ще коли ОСОБА_5 була маленька він її доглядав, виводив у світ, возив на курорти, влаштовував її у гімназію. Була зразковою дівчинкою до старшої школи. Всі негаразди з ОСОБА_5 почались як вона переїхала на Воскресенку . Вона почала вживати наркотики і від батька стали це приховувати. ОСОБА_5 відпускали у нічний клуб в 14 років. ОСОБА_3 серйозно розмовляв з матір`ю ОСОБА_5 щодо залежності, але про це йому стало відомо вже запізно. ОСОБА_5 вже лікувати треба було. Коли ОСОБА_5 перебувала у місцях позбавлення волі, то разом з ОСОБА_3 збирали їй посилки, а спілкувалися вони по телефону. Вони дуже любили один одного. Коли ОСОБА_5 звільнилась, то їх відносини стали ще міцніші, вони зідзвонювались, вона йому розповідала про свої таємниці. ОСОБА_5 батька навіть познайомила зі своїм хлопцем, вони разом зустрічались. ОСОБА_3 з донькою зустрічався не менше двох разів на місяць. ОСОБА_3 допомагав матеріально ОСОБА_5 . У слідчий ізолятор допомагала збирати посилки, а у колонію возила бабуся, бо ОСОБА_3 було морально важко. Проте, по телефону спілкувались постійно. Вона любила батька. Зустрічалась із ОСОБА_5 у матері ОСОБА_3 , коли та була жива. ОСОБА_5 цікавилась батьком, бо він музикант і часто гастролював. Допомагали фінансово. Вірили, що вона не буде вживати наркотики, але помилились. ОСОБА_5 товаришувала із сином ОСОБА_3 - ОСОБА_14, він їх відвозив на море. Тривалий час не знали про залежність ОСОБА_5 , все приховувалось. ОСОБА_5 лікувалась у клініці Ренесанс та ОСОБА_3 сплачував за лікування: як готівкою, так і перераховував на картковий рахунок. Востаннє бачила ОСОБА_5 в 2016 році в помешканні ОСОБА_3 , вона була в належному стані. Виглядала погано лише тоді, коли лікувала легені, а в цей час їй допомагав ОСОБА_3 . Поховання здійснювали як за кошти позивача, так і відповідача. Зазначила, що з ОСОБА_3 живе 22 роки і за цей час стосунки у ОСОБА_3 з позивачем були ніякі, вони спілкувались лише тоді, коли ОСОБА_5 хворіла. Зі слів ОСОБА_5 вона була залежною з 16 років.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , показав суду, що відповідач є його братом. ОСОБА_5 була членом родини. Спочатку ОСОБА_5 навчалась у школі на Печерську і туди влаштувалась його мати, бабуся ОСОБА_5 , щоб допомагати їй. У подальшому вона перейшла до школи на Воскресенці та спілкувались потім рідко. Зустрічались потім на свята та дні народження, їздили до бабусі із дідусем. Потім, коли ОСОБА_5 була у дорослому віці, ОСОБА_3 позичав у нього кошти на лікування ОСОБА_5 . Відомо, що вона відбувала покарання та про те, що ОСОБА_3 також їй давав кошти на зуби. Батько був присутній у її житі. Востаннє бачились у 2017-2018 роках, вона приходила з чоловіком до бабусі (матері свідка), вона виглядала фізично і психічно здоровою. Відомо про те, що вона проходила лікування від наркозалежності. ОСОБА_3 позичав кошти на її лікування та на передачки у СІЗО. Відносини у позивача та відповідача дуже неприязні, остання дуже погано відгукувалась про відповідача. Відомо, що ОСОБА_3 довідався про залежність ОСОБА_5 приблизно через 3-5 років після закінчення нею школи, він довго не міг повірити у це. Дізнався, що спочатку була травка, а потім з протоколу поліції дізнався, що у неї знайшли коробок з наркотиками. У той час ОСОБА_5 вже жила із бабусею, вона від неї не хотіла йти, бо знала, що батько буде її контролюватиме. ОСОБА_3 не відвідував доньку у в`язниці, оскільки ОСОБА_5 було соромно перед батьком. Син ОСОБА_3 ОСОБА_14 , їздив до неї, відвідував та передавав від батька передачі. Повідомив, що позичав відповідачу кошти на потреби ОСОБА_5 , вони приїздили за цим до нього на роботу. Відповідач мав дуже нерегулярний дохід та часто звертався до нього по грошову допомогу.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є бабою померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком померлої, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Києві народилась ОСОБА_5 , батьками якої записані - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом по народження серії НОМЕР_4 від 26.02.1983.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 47 років померла ОСОБА_7 (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 37 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, серія та номер: 209, виданий 17.02.2016, видавник: ОСОБА_57 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального кругу та де остання проживала (а.с. 14-15, 16).

17.11.2020 ОСОБА_1 та 19.11.2020 ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В. з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с. 43, 65).

17.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В. заведено спадкову справу № 26/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , номер спадкової справи у Спадковому реєстрі: 66767314 (а.с. 20).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За матеріалами спадкової справи судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 заповіту не залишила, тому у цьому випадку спадкування відбувається за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Таким чином, батько померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після її смерті, а баба ОСОБА_1 - спадкоємцем другої черги.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

У своїх постановах Верховний суд неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

При цьому, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

А ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Також у справі № 727/3905/16-ц ВС зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги: при можливості її надання спадкодавцю; який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №279/4297/19, від 02.03.2020 у справі № 133/1625/18, від 19.06.2019 у справі № 491/1111/15-ц, від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Безпорадний стан - це стан особи при якому в зв`язку з літнім віком, тяжким захворюванням або каліцтвом, особа не може фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та турботи.

Мотивуючи позов, позивачка зазначила, що відповідач - батько померлої ОСОБА_5 ухилився від виховання доньки, від її утримання, не допомагав останній та не цікавився її життям. Зловживання наркотичними засобами призвело померлу до венозних захворювань, тому остання потребувала допомоги, і як вважає позивач - була безпорадною. Оскільки, на думку позивача, відповідач протягом останніх років життя доньці не допомагав їй, коли та потребувала, як вважає остання, а донька була у безпорадному стані, повинен бути усунутий від права на спадкування.

У відповідності до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позивач, ОСОБА_1 , не надала суду будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів того, що померла ОСОБА_5 була у безпорадному стані, мала тяжкий стан здоров`я та відповідно особливо потребувала допомоги батька, відповідача у справі - ОСОБА_3 , а останній ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцеві, ОСОБА_5 . Поряд з цим, не заслуговують доводи позивача про те, що ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані, через важкий стан здоров`я, оскільки належними та достатніми, допустимими доказами у цій частині можуть лише медична документація, з якої суд міг би встановити певні обставини та факти стану здоров`я померлої. Надана суду позивачем довідка ТОВ «Ренессанс-Київ» про проходження померлою ОСОБА_5 курсу лікування, реабілітації та психологічної корекції від наркотичної залежності з 10.10.2016 по 10.07.2017 та з 27.02.2020 по 27.05.2020, не свідчить про наявність важкого стану здоров`я померлої, її безпорадного стану як в час проходження лікування так і після цього. Крім того, я вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №020-1207 від 30.05.2020, причиною смерті ОСОБА_5 є гостра ішемічна хвороба серця, що за відсутності будь-якої іншої медичної документації не свідчить про наявність тяжкого захворювання або каліцтва у померлої ОСОБА_5 . Крім того, жодний із допитаних в судовому засіданні свідків не підтвердив наявність у померлої тяжкого захворювання, за наявності якого померла не мала можливості до самостійного обслуговування, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Наркотичну залежність померлої, хоча і можливо віднести до тяжкого захворювання, однак без наявності медичних висновків, щодо стану здоров`я померлої, це є припущенням, на якому не може гуртуватися рішення суду.

Таким чином, за відсутності належних доказів на підтвердження безпорадності стану померлої, тяжкої хвороби, каліцтва, суд позбавлений можливості пересвідчитися у реальній необхідності отримання померлою допомоги від батька та обсягу такої допомоги, за відсутності якої, суд мав би дійти переконливого висновку про усунення особи від права на спадкування.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_3 про усунення особи від права на спадкування, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат у порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1224, 1258 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 102, 133, 137, 141, 158, 209, 210, 247, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_7 ) про усунення особи від права на спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17.07.2023.

Суддя: