Справа № 201/2449/23
Провадження № 2/201/1447/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Авілон» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 01 березня 2023 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Авілон», в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 лютого 2022 року по 16 червня 2023 рік в розмірі 178 569,72 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням їх уточнень позивач зазначає, що з квітня 2019 року працює на посаді головного інженера проекту у відповідача. 24 лютого 2022 року він прийшов на роботу однак двері було зачинено, ідентична ситуація відбулася і 25 лютого 2022 року. Протягом лютого квітня він неодноразово намагався потрапити на роботу, однак в телефонних групах керівництво відповідало що виробництво працює вибірково. Отже з 24 лютого 2022 року по день звернення до суду його не було допущено до виробництва, що стало причиною вимушеного прогулу (а.с. 1-9).

19 квітня 2023 року представником позивача надано відзив на позовну заяву в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимоги з підстав їх необгрунтованості, окрім того зазначив що позивачем не доведено факту вимушено прогулу з вини відповідача (а.с. 53-55).

01 травня 2023 року представником позивача надано відповідь на відзив в якому останній зазначив що представником відповідача не надано доказів відсутності позивача 24 лютого 2022 року на робочому місці, натомість відповідачем надано покази свідків які нотаріально посвідченні, однак не є належним доказом(а.с. 97-106).

10 травня 2023 року представник відповідача заперечував проти наданої відповіді на відзив ,оскільки відповідач не стверджував проте що позивачем було здійснено прогул 24 лютого 2023 року та не намагався це довести суду. Навпаки відповідач зазначив що у зв`язку повномаштабної воєнної агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану на всій території України та ракетними обстрілами м. Дніпро 24 лютого 2023 року керівництво відповідача не наполягала на обов`язковому виході на роботу в перші дні війни, але й не забороняла виходити працівникам на роботу (а.с. 110-112).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 березня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.29).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивача строк для усунення виявлених недоліків (а.с. 30-32)

Після усунення позивачем виявлених недоліків ухвалою суду від 14 березня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Авілон» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 44-45),-

19 травня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 120-121).

16 червня 2023 року представником позивача надано заяву про уточнення позовних вимог.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Фактичні обставини встановленні судом

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на роботу головним інженером проекту до Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Авілон» , що підтверджується Наказом № 21 від 23 квітня 2019 року (а.с. 59) та копією трудової книги ОСОБА_1 (а.с. 60-66).

Як стверджує позивач 24 лютого 2022 року він прийшов на роботу за адресою: АДРЕСА_1 проте двері були зачинені. Ідентична ситуація відбулася й 25 лютого 2022 року .

На підтвердження вимушеного прогулу з вини відповідача позивачем надано акт про не допущення на робоче місце від 25 лютого та 24 лютого 2022 року підписанні самим позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 15-16).

З урахуванням зазначених обставин позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з вини відповідача в період з 24 лютого 2022 року по 16 червня 2023 року в розмірі 178 569,72 грн.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц)

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

В пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів від 06листопада 1992 року №6 зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи не виконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

Системний аналіз і тлумачення приписів статті 235 КЗпП України дозволяє окреслити випадки, у яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі:

?незаконного звільнення працівника;

?незаконного переведення працівника на іншу роботу;

?затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу;

?затримки виконання рішення про поновлення на роботі;

?необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу;

?несвоєчасного укладення трудового договору;

?унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

При цьому вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії або бездіяльність роботодавця.

Отже, вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Верховний Суд наголосив, що оплата вимушеного прогулу в установлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю.

Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 8, 9, 10 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так позивачем на підтвердження не допуску його на роботу, 24 та 25 лютого 2022 року надано акти про не допущення на робоче місце від 25 лютого та 24 лютого 2022 року підписанні самим позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 15-16). Дані акти не можуть бути належним доказом, оскільки не дозволяють достовірно ідентифікувати осіб які їх підписали.

Надані позивачем роздруківки переписки з месенджерів Scype та Viber суд не бере до уваги, оскільки вони не дають можливості суду встановити авторів цього листування та його зміст.

Враховуючи вищенаведене, а також те що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що він не міг вийти на роботу та реалізувати своє право на працю і оплату праці через винні дії відповідача та його вимущен7ий прогул був саме з вини відповідача, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280 , 282, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Авілон» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.О. Демидова