ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року

м. Чернівці

справа № 718/1994/22

провадження №22-ц/822/409/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретаря Паучек І.І.

з участю позивач ОСОБА_1 , представника відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Бацей Тетяни Миколаївни

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2023 року, головуючий у першій інстанції Мінів О.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у вересні 2022 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з позовом про захист прав споживача, припинення нарахування заборгованості.

Зазначав, що є опікуном доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом першої групи підгрупи А. У зв`язку з хворобою дитини в липні 2022 року оформлена допомога на сайті «Є ПІДТРИМКА».

Вказував, що 30 липня 2022 на його телефон надійшло смс-повідомлення з сайту «Apbill» про отримання грошової виплати в сумі 2400 грн., для зарахування яких необхідно авторизуватися в Приват24. Одразу зателефонував консультант ПриватБанку та запитав чи дає він підтвердження входу у Приват24, щоб отримати вказані кошти. Після чого з його кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 зникли грошові кошти в сумі 41 000 гривень.

Про викрадення коштів того ж дня повідомив банк за телефоном «гарячої лінії», звернувся до поліції й було відкрито кримінальне провадження.

18 серпня 2022 року звернувся до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з проханням не нараховувати відсотки, оскільки кошти не отримував, кредитною картою не користується, кошти знято невідомими особами, відкрито кримінальне провадження.

Однак, Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» відмовлено у не нарахуванні відсотків.

Посилався на невиконання Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» зобов`язань належної безпеки його особистих даних, що сприяло шахраям здійснити 30 липня 2022 року зняття з кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 41000 грн.

Просив зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» припинити нарахування заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 .

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» скасувати нараховані відсотки з 30 липня 2022 року по день винесення рішення суду за рахунком № НОМЕР_1 .

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів в сумі 41000 грн. на рахунку № НОМЕР_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 грн.

ОСОБА_1 змінив позовні вимоги, просив розірвати договір між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 8 грудня 2016 року, на підставі якого відкрито картку «Універсальна» № НОМЕР_1 .

Припинити нарахування по картці Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» «Універсальна» № НОМЕР_1 , скасувавши нараховані платежі та заборгованість.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок коштів в сумі 44238 грн. 69 коп. на картку «Універсальна» № НОМЕР_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, припинення нарахування заборгованості задоволено.

Розірвано договір між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 8 грудня 2016 року, на підставі якого відкрито картку «Універсальна» № НОМЕР_1 .

Припинено нарахування по картці Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» «Універсальна» № НОМЕР_1 , скасувавши нараховані платежі та заборгованість.

Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок коштів в сумі 44238 грн. 69 коп. на картку «Універсальна» № НОМЕР_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, припинення нарахування заборгованості відмовити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» своїми діями сприяло незаконному використанню інформації грунтуються на припущенні.

Судом першої інстанції не враховано, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Зазначає, що ОСОБА_1 пропущені строки, встановлені п.п.23.1, 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для вчинення дій з відкликання переказу, останній звернувся до банку платника після настання дати валютування, після зарахування коштів на рахунок отримувача.

Доказів, які б за наслідками розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення достеменно встановлювали факти здійснення шахрайських дій з картковими рахунками ОСОБА_1 не надано.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору, припинення нарахування та здійснення перерахування грошових коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 8 грудня 2016 року.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції вважав встановленим істотне порушення договору Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» за наявності факту здійснення операцій за кредитним рахунком ОСОБА_1 , які останнім не замовлялися, що завдало істотної шкоди у вигляді нарахування додаткової заборгованості.

Разом з тим суд першої інстанції послався на недоведеність обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідність виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 здійснив всі заходи, які передбачені в даному випадку, щодо доведення своєї невинуватості, тому користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

ОСОБА_1 вчинено анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» від 8 грудня 2016 року без номеру, згідно із якою дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають договір між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про надання банківських послуг.

Водночас до матеріалів прави приєднано довідку кредитодавця Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», за якою ОСОБА_1 вчинено підпис 12 серпня 2019 року.

Встановлено, що Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 вчинено договір кредиту, на підставі якого ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та надано картку «Універсальна» № НОМЕР_1 із встановлення кредитного ліміту в сумі 42000 грн.

За заявою ОСОБА_1 від 31 липня 2022 року№2992 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000101 від 01 серпня 2022 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, та розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженню.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 липня2022 року о 19:00 невідома особа, переслідуючи мотив на шахрайське заволодіння коштами, під приводом оформлення соціальних виплат «Е-допомоги», під час чого потерпілий ОСОБА_1 добровільно надав свої анкетні дані та реквізити своїх банківських карток комерційного банку «ПриватБанк», після чого невідома особа за допомогою смс-повідомлень отримала доступ до вищевказаних карткових рахунків та зняла з карти № НОМЕР_1 кошти на загальну суму 41000 гривень, які належать ОСОБА_1 , завдавши навмисними діями потерпілому шкоди на вказану суму.

31 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриваБанк» з повідомленням про несанкціоноване списання коштів у сумі 41000 грн. Просив не нараховувати відсотки по даному картковому рахунку, так як відкрито кримінальне провадження по даному факту шахрайства, грошовими коштами не користувався.

Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» відмовлено ОСОБА_1 у не нарахуванні відсотків листом від 5 вересня 2022 року.

Згідно диску із записом телефонної розмови, ОСОБА_1 30 липня 2022 року одразу ж, протягом години після виявлення списання грошових коштів повідом Банк, зателефонувавши на «гарячу лінію», про несанкціоноване списання коштів, подав заявку «по шахрайству», заявку на повернення коштів. Заблокував картковий рахунок.

Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» проведено службове розслідування 17 лютого 2023 року, яким встановлено, що кошти були переведені через термінал самообслуговування TS210976 м.Кривий Ріг, вул.адмірала Головка,44-а на рахунок Конкорд Банку НОМЕР_2 .

Авторизація та верифікація клієнта при здійсненні цих транзакцій здійснена наступним чином: ОСОБА_1 на його телефон надійшло смс-повідомлення щодо нарахування грошової допомоги 2400 грн з фішинговим посиланням, зайшовши по якому він потрапив на фейковий застосунок ПриватБанку, на якому ввів пароль до свого акаунту, який автоматично став відомий зловмиснику. Після чого, о 18:54:27 год. 30 липня 2022 року шахраї авторизувалися в Приват24 клієнта, отримавши доступ до акаунта провели оспорювані транзакції через термінал самообслуговування. Перевипуску сім-карти клієнта не було, авторизація в Приват24 з відновленням паролю було о 18:51 з типового для клієнта девайса «deviceModel» SM-A125F|SAMSUNG».

ОСОБА_1 звернувся до банку про створення спірних транзакцій та блокування картки на телефон клієнтської підтримки о 19:05:35 год 31 липня 2022 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/1853/18 (провадження № 61-4205св21) вказано, що «відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту».

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є розірвання договору між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 8 грудня 2016 року; припинення нарахування по картці Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» «Універсальна» № НОМЕР_1 , скасування нарахованих платежів; зобов`язання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» здійснити перерахунок коштів в сумі 44238 грн. 69 коп. на картку «Універсальна» № НОМЕР_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовував свої вимоги, ОСОБА_1 зазначав невиконання Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» зобов`язань належної безпеки його особистих даних, що сприяло шахраям здійснити 30 липня 2022 року зняття з кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 41000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі частини 1 та 2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статей 1048-1052 ЦК України істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинено анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» від 8 грудня 2016 року без номеру.

За змістом анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у від 8 грудня 2016 року без номеру дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають договір між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про надання банківських послуг.

Водночас до матеріалів прави приєднано довідку кредитодавця Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», за якою ОСОБА_1 вчинено підпис 12 серпня 2019 року.

З огляду на наведене між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 досягнуто згоди щодо укладення кредитного договору на умовах, визначених довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг 8 грудня 2016 року (без номеру), за умовами якого Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» надано ОСОБА_1 кошти у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 42000 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора , (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав.

Відповідно частини 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-75цс13).

Аналіз положень частини п`ятої статті 653 ЦК України свідчить, що тільки при розірванні договору у зв`язку з істотним його порушенням однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

ОСОБА_1 як на підставу розірвання договору кредиту посилався на невиконання Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» зобов`язань належної безпеки його особистих даних, що сприяло шахраям здійснити 30 липня 2022 року зняття з кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 41000 грн.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 14 червня 2023 року задоволено клопотання Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про долучення службової перевірки щодо шахрайських дій щодо ОСОБА_1 , ураховуючи виключне значення доказу для правильного вирішення справи.

Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» проведено службове розслідування 17 лютого 2023 року, яким встановлено, що кошти були переведені через термінал самообслуговування TS210976 м.Кривий Ріг, вул.адмірала Головка,44-а на рахунок Конкорд Банку НОМЕР_2 .

Авторизація та верифікація клієнта при здійсненні цих транзакцій здійснена наступним чином: ОСОБА_1 на його телефон надійшло смс-повідомлення щодо нарахування грошової допомоги 2400 грн з фішинговим посиланням, зайшовши по якому він потрапив на фейковий застосунок ПриватБанку, на якому ввів пароль до свого акаунту, який автоматично став відомий зловмиснику. Після чого, о 18:54:27 год. 30 липня 2022 року шахраї авторизувалися в Приват24 клієнта, отримавши доступ до акаунта провели оспорювані транзакції через термінал самообслуговування. Перевипуску сім-карти клієнта не було, авторизація в Приват24 з відновленням паролю було о 18:51 з типового для клієнта девайса «deviceModel» SM-A125F|SAMSUNG».

ОСОБА_1 звернувся до банку про створення спірних транзакцій та блокування картки на телефон клієнтської підтримки о 19:05:35 год 31 липня 2022 року.

Ураховуючи наведене, зняттю коштів з картки «Універсальна» № НОМЕР_1 сприяла необачна поведінка ОСОБА_1 , який 30 липня 2022 року здійснив розголошення конфіденційної інформації при переході за фішинговим посиланням на фейковий застосунок ПриватБанку, ввів пароль до свого акаунту, який автоматично став відомий третій особі.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази невиконання Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» зобов`язань належної безпеки особистих даних ОСОБА_1 , істотного порушення договору між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 8 грудня 2016 року, на підставі якого надано картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , виникнення у ОСОБА_1 права на застосування наслідків такого порушення у вигляді розірвання договору.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 8 грудня 2016 року, на підставі якого надано картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , на порушення норм матеріального права.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» здійснити перерахунок коштів в сумі 44238 грн. 69 коп. на картку «Універсальна» № НОМЕР_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором фактично зводяться до повернення грошових коштів на банківський рахунок.

Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини 1 статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до частини 1 статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

На підставі пунктів 2-4 частини 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», пунктів 136, 140 розділу VIІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29 липня 2022 року, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права.

Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18).

Відповідно до підпункту 2.1.4.52.1 Умов і правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечать чинному законодавству.

Підпунктом 2.1.4.55.4 Умов і правил передбачено, що у випадку втрати картки/ПІНу/постійного пароля/одноразових паролів/мобільної сім-картки із фінансовим номером телефону клієнта або виникнення у клієнта підозри, що картка/ПІН/постійний пароль/одноразові паролі/фінансовий номер телефону могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання картки/ПІНу/постійного пароля/одноразових паролів/фінансового номера телефону клієнт негайно зобов`язаний виконати одну з таких дій:

- звернутися до відділення банку, в чат-онлайн або за телефоном: 3700 (безкоштовно по Україні), НОМЕР_3 (для VIP-клієнтів), НОМЕР_4 (для дзвінків із-за кордону) і заявити про такий факт;

- якщо картка підключена до послуги «Інформування про транзакції», виконати дії, необхідні для блокування картки відповідно до інструкцій з використання послуги;

- якщо картка підключена до системи «Приват24» виконати дії, необхідні для блокування картки відповідно до інструкцій з використання системи «Приват24».

Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (підпункт 2.1.4.12.3 Умов і правил).

Відповідно до підпункту 2.1.4.49.8 Умов і правил клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки у стоп-лист платіжною системою.

З матеріалів справи вбачається, що дії ОСОБА_1 з переходу за фішинговим посиланням на фейковий застосунок ПриватБанку, введення пароля до свого акаунту, що дало змогу ініціювати платіжні операції, сприяли здійсненню 30 липня 2022 року переказу коштів з картки «Універсальна» № НОМЕР_1 до повідомлення банку про несанкціоноване використання рахунку, а отже саме ОСОБА_1 несе ризик збитків від здійснення операцій за його електронним платіжним засобом та відповідальність за ці операції.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, дійшов помилкового висновку про зобов`язання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» здійснити перерахунок коштів в сумі 44238 грн. 69 коп. на картку «Універсальна» № НОМЕР_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) розпочато провадження у справі, належним позивачем. Брак права на позов у матеріальному розумінні матиме наслідком ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права в особи обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (пункт 7.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20)).

Підсумовуючи, за обставин, коли позивач не довів порушення його прав чи законних інтересів, суд не вправі робити висновок про те, який спосіб захисту буде правомірним та ефективним, оскільки не існує права чи законного інтересу, який підлягає захисту судом.

Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 28 грудня 2022 року у справі №285/6579/21.

Нарахування позивачу відсотків є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах від 27 березня 2023 року у справі №341/1933/21 та від 18 січня 2023 року у справі №642/548/22.

Нарахування Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права ОСОБА_1 .

Наявність кримінального провадження не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення злочину стосовно ОСОБА_1 до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку належного виконання зобов`язання.

Судові витрати

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, а отже, саме правові приписи, закріплені в наведеному Законі, підлягають застосуванню під час обчислення судового збору, його сплати, а також звільнення осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом України «Про судовий збір» (стаття 2 цього Закону).

Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці першому частини першої цієї статті.

Одночасно частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 160/15864/20 (провадження № 11-177апп21) зазначено, що стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними щодо положень статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій.

Отже, ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 пред`явлено дві вимоги немайнового характеру (розірвання договору та зобов`язання здійснити перерахунок коштів, припинити нарахування коштів).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 червня 2023 року у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору та повернення коштів відмовлено.

Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1610 грн. 40 коп. за платіжним дорученням від 17 квітня 2023 року №PROM7B9ZHB, в сумі 1366 грн. 80 коп. відповідно платіжної інструкції від 9 травня 2023 року №PROM9BC9V.

Тому слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2977 грн. 20 коп.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 листопада 2022 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2023 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору та повернення коштів відмовити.

Компенсувати судові витрати з сплати судового збору в сумі 2977 грн. 20 коп. за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 19 червня 2023 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді І. М. Литвинюк

О. О. Одинак