Справа № 545/1006/23
Провадження № 2/545/977/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Потетій А.Г.,

при секретарі - Явдоченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та встановлення фактів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та встановлення фактів, посилаючись на те, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 15 серпня 2018 року, що зареєстрований Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №1307, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (додається). Після одруження відповідачка змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про що зроблено відповідний актовий запис №626 від 13 липня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Наш син проживає разом зі мною та перебуває повністю на моєму утриманні.

Протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та на виховання дитини. На даний момент та вже більше півроку ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, сторони проживають окремо.

Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки різні погляди на подальше сумісне проживання викликають сварки та непорозуміння між нами, примирення неможливе.

Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його триманні. Позивач має постійний дохід, придбаває дитині необхідні речі, їжу та одяг. Але мати зобов`язана також утримувати дитину, яка з нею не проживає.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, тому кошти на його утримання (аліменти) позивач просить присудити суд.

Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 7 Закону «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2023 року збільшився прожитковий мінімум, щодо дітей віком до 6 років, і він становить 2272 гривні.

Оскільки відповідачка має мінливий дохід, тому керуючись викладеним позивач вважає, що законно прохати суд стягувати з нею щомісячно 2272 грн. на утримання сина.

Відповідачка матеріальну допомогу на утримання дитини надавати може, оскільки є працездатною.

Син проживає разом з позивачем та перебуває повністю на його утриманні протягом останніх шести місяців, оскільки він з відповідачем розлучається та проживаємо окремо. Позивач має постійний дохід, придбає їй необхідні речі, їжу та одяг. Сплачує за розвиваючі гуртки, за відвідування приватних лікарів та медикаменти. Але мати дитини зобов`язана також утримувати дитину, яка з нею не проживає разом з нами.

Також позивач зазначає, що з сином ОСОБА_6 він проживає разом, самостійно його виховує та повністю утримую, без участі його матері. Також ОСОБА_1 готує сину їжу, купляє йому одяг, взуття та все необхідне. Також, інколи з сином позивачу допомагає його бабуся, мати позивача, яка може підтвердити викладені вище обставини та те, що мати дитини проживає окремо та не бере участі у вихованні та утриманні сина.

Натомість, відповідачка з кінця серпня 2022 року проживає окремо, з дитиною не спілкується та не відвідує її, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться станом здоров`я дитини, перебігом відвідувань додаткових гуртків та психологічним станом дитини.

Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки різні погляди на подальше сумісне проживання викликають сварки та непорозуміння між нами, примирення неможливе.

Позивач у судове засідання не з`явився надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 15 серпня 2018 року, що зареєстрований Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №1307, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (додається). Після одруження відповідачка змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про що зроблено відповідний актовий запис №626 від 13 липня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Наш син проживає разом зі мною та перебуває повністю на моєму утриманні.

Протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та на виховання дитини. На даний момент та вже більше півроку ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, сторони проживають окремо.

Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки різні погляди на подальше сумісне проживання викликають сварки та непорозуміння між нами, примирення неможливе.

Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Суд вважає , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам.

Враховуючи, що збереження сім`ї є неможливим, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню.

Крім того судом встановлено, що позивач з сином ОСОБА_6 проживає разом, самостійно його виховує та повністю утримую, без участі його матері. Також ОСОБА_1 готує сину їжу, купляє йому одяг, взуття та все необхідне. Також, інколи з сином позивачу допомагає його бабуся, мати позивача, яка може підтвердити викладені вище обставини та те, що мати дитини проживає окремо та не бере участі у вихованні та утриманні сина.

Натомість, відповідачка з кінця серпня 2022 року проживає окремо, з дитиною не спілкується та не відвідує її, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться станом здоров`я дитини, перебігом відвідувань додаткових гуртків та психологічним станом дитини.

Вказані обставини також підтверджуються письмовими показаннями свідка ОСОБА_8 , яка підтвердили факт самостійного виховання та утримання дитини батьком - ОСОБА_1 .

Згідно з ч.2 cт.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 160 СК України, встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

А отже судом встановлено, що позивач самостійно, без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері, виховує та повністю утримує свою малолітнього сина ОСОБА_6 , актовий запис про народження № 626 від 13 липня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Відповідачка не приймає участь в утриманні та вихованні дитини після фактичного припинення шлюбних відносин, дитина знаходиться на повному утриманні позивача та мешкає за місцем реєстрації батька.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей І фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2023 року збільшився прожитковий мінімум, щодо дітей віком до 6 років, і він становить 2272 гривні.

Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи матеріальне становище позивача, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд вважає, що відповідачка в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення повноліття.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати по сплаті судового збору підлягають віднесенню за рахунок позивача, згідно його заяви.

На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 78-80, 141, 258 - 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, ст. ст.109 -112 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб укладений між громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, за актовим записом №1307 від 15 серпня 2018 року, свідоцтво серії НОМЕР_1 - розірвати.

Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишити - « ОСОБА_2 ».

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ,) самостійно виховує та повністю утримує свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №626 від 13 липня 2022 року, що зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), і місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визначено разом з його батьком ОСОБА_1 , незалежно від місця його проживання і перебування.

Встановити факт відсутності участі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) у вихованні та утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №626 від 13 липня 2022 року, що зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій формі в розмірі 2272 гривні 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів проводити починаючи з дати подачі позову до суду, а саме з 23 березня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3220,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А.Г. Потетій