Ухвала

10 липня 2023 року

м. Київ

справа № 337/789/23

провадження № 61-9561ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Біліченка Олега Олександровича на постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби

у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі -Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі), заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що на виконанні в Хортицькому ВДВС

у м. Запоріжжі перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_1

з примусового виконання виконавчого листа № 337/4612/14-ц, виданого 02 жовтня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

З березня 2022 року він є військовослужбовцем, отримує заробітну плату, з якої утримуються аліменти, заборгованості по аліментам він не має. Однак, як стало йому відомо, в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на належне йому нерухоме майно - квартиру

АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим він 30 січня 2023 року звернувся до начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі із заявою про зняття арешту з майна боржника. Листом начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжя від 08 лютого 2023 року йому відмовлено в знятті арешту з посиланням на відсутність для цього правових підстав. Вважає вказані дії протиправними, оскільки вони суперечать статті 56 та пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та вищевикладеним обставинам. Разом з тим, безпідставне перебування майна під арештом порушує його права власника і перешкоджає праву вільно розпоряджатись належним майном.

Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати неправомірними дії начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі щодо відмови в знятті арешту з належного йому майна та зобов`язати усунути таке порушення шляхом зняття арешту.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого

2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії посадових осіб Хортицького ВДВС

у м. Запоріжжі щодо відмови в знятті арешту, накладеного на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Дружко А. І.

від 10 вересня 2018 року в межах виконавчого провадження

ВП № НОМЕР_1.

Зобов`язано посадових осіб Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі зняти арешт, накладений на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця Хортицького ВДВС

м. Запоріжжя Дружко А. І. від 10 вересня 2018 року в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, реєстраційний номер обтяження

в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27846961.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що з березня 2019 року по теперішній час аліменти сплачуються регулярно шляхом їх утримання із доходів боржника, заборгованості не існує, тобто звернення стягнення на доходи боржника за місцем роботи в достатній мірі та реально забезпечує виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2023 року апеляційну скаргу начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі

Горлова В. задоволено.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого

2023 року у цій справі скасовано.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Хортицького ВДВС

у м. Запоріжжі, заінтересована особа - ОСОБА_2 , відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судовий збір у сумі 2 684,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції виходив

з того, що в діях начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі не міститься порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд безпідставно задовольнив її лише тільки

з міркувань, що на теперішній час боржником фактично погашено заборгованість, без здійснення ретельного аналізу дій боржника та думки стягувача, а також всупереч положенням пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та без урахування правових висновків Верховного Суду у даній категорії справ.

28 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Біліченко О. О. через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду

від 07 червня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що підставою для зняття арешту

з майна є погашення заборгованості, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 з 2019 року сплачує аліменти та не має заборгованості у виконавчому провадженні, а тому відсутні підстави для продовження дії арешту на майно боржника.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до частин першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частин 1-2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках

і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається

у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні

в Хортицькому ВДВС у м. Запоріжжі перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа

№ 337/4612/14-ц, виданого 02 жовтня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 липня 2014 року і до повноліття дитини.

З 12 лютого 2021 року аліменти стягуються на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2021 року (справа № 2/337/115/2021) у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Згідно з розрахунком державного виконавця від 10 вересня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 за вказаним виконавчим провадженням станом на 01 вересня 2018 року становила 29 800,37грн.

Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі від 10 вересня 2018 року було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 з підстав наявності заборгованості по аліментам понад 3 місяці.

Відомості про реєстрацію обтяження (арешту) нерухомого майна, яке виникло на підставі зазначеної постанови, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10 вересня 2018 року, номер запису про обтяження 27846961.

Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі від 18 березня 2019 року знято арешт з майна боржника ОСОБА_1 ,

а саме, з земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 з посиланням на те, що станом на 18 березня 2019 року сума заборгованості, виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та штраф стягнуті з боржника в повному обсязі, боржник працює в ТОВ «Енергоспецінвесткомфорт» з 26 листопада 2018 року.

Проте, з квартири АДРЕСА_1 арешт знято не було.

Згідно з розрахунком державного виконавця Хортицького ВДВС

у м. Запоріжжі від 20 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 відсутня.

30 січня 2023 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Біліченко О. О. звернувся до Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі із заявою про зняття арешту з нерухомого майна боржника, який накладено

в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з посиланням на пункт 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі № 1649/29.27-41 від 08 лютого 2023 року заявнику повідомлено про відсутність правових підстав для зняття арешту з нерухомого майна з посиланням на те, що арешт застосовується з метою забезпечення реального виконання рішення суду, а отримання ОСОБА_1 заробітної плати, яка не

є постійним доходом, не є іншим способом реального виконання рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що дії державного виконавця щодо арешту майна боржника ОСОБА_1 вчинено у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а згодом правомірно знято арешт лише

з частини майна, оскільки слід було запобігти можливим подальшим порушенням та залишити на такий випадок арештованою хоча б частину майна.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що для боржників, які припустились виникнення заборгованості по аліментам, забезпечення виконання рішення суду має бути реальним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 742/819/20 (провадження

№ 61-565св21), від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц (провадження № 61-473св21), від 23 вересня 2022 року у справа

№ 554/1119/21 (провадження № 61-60св22).

Також, суд апеляційної інстанції вірно вказав, що державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду та обґрунтовано

в подальшому залишено арешт на один з об`єктів нерухомого майна.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що сама по собі сплата певний період заявником аліментів після того, як він допустив виникнення заборгованості

в істотному розмірі, не свідчить про те, що виконання рішення

є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц (провадження

№ 61-473св21).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики,

а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2023 року є необґрунтованою та

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

представника ОСОБА_1 - адвоката Біліченка Олега Олександровича на постанову Запорізького апеляційного суду

від 07 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа - ОСОБА_2 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник