Справа № 727/6893/23
Провадження № 2-о/727/273/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Одовічен Я.В.

за участю: секретаря судового засідання Гермак К.О.,

заявника: ОСОБА_1 ,

представника заявника: ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_3 .

У заяві вказує, що 18.05.2023 року нею було подано до поліції заяву щодо вчинення її чоловіком ОСОБА_3 домашнього насильства по відношенню до неї. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2023 року встановлено випадок домашнього насильства 18.05.2023 року відносно ОСОБА_1 та винуватість ОСОБА_3 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Постановою суду встановлено, що 18.05.2023 року ОСОБА_3 , знаходячись в АДРЕСА_1 вчинив конфлікт зі своєю дружиною ОСОБА_1 , в ході якого виражався словами грубої нецензурної лайки на її адресу, погрожував застосувати фізичну силу щодо неї.

Зазначає, що 31.05.2023 року близько 19 год. їй зателефонував чоловік та запропонував зустрітись, однак вона відмовилась із ним зустрітись. У телефонній розмові він дізнався її місце перебування, після чого приїхав за місцем її перебування: АДРЕСА_2 (місце проживання її сестри ОСОБА_4 ). Під час цього він тримав у руці металевий предмет у вигляді труби чи арматури, яким наносив удари по воротах.

Також вказує, що ОСОБА_3 систематично телефонує їй, пише в месенджерах, погрожує їй фізичною розправою, в тому числі фізичною розправою відносно себе (самоушкодження), вчиняє психологічний тиск з метою примушування її до вступу з ним у відносини, в тому числі інтимні.

В заяві посилається на те, що останній раз ОСОБА_3 її переслідував 30.06.2023 року та 02.07.2023 року, під час чого намагався з нею примиритися, однак почувши у відповідь незгоду, розпочав погрожувати їй фізичною розправою та особистим самоушкодженням.

Зазначила, що у зв`язку із систематичним переслідуванням її ОСОБА_3 за місцем її проживання, роботи, телефонними дзвінками та повідомленнями в месенджерах, з березня 2023 року по даний час вона проживає в постійному страху за своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я своїх родичів.

Вважає, що вірогідність продовження чи повторного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно неї, та може спричинити настання тяжких наслідків є високою, оскільки він систематично вчиняє по відношенню до неї домашнього насильства.

Крім того, вказала, що звернулася до Новоселицького районного суду Чернівецької області із позовною заявою про розірвання шлюбу.

Просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 строком на шість місяців, яким заборонити йому перебувати у місці спільного проживання (перебування), а саме за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонити йому наближатися на визначену відстань до місця роботи ОСОБА_1 «Салон краси 3D», який розташований в АДРЕСА_4 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань до місця тимчасового перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 (місце частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 своїх батьків); заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , заяву підтримали в повному обсязі, обґрунтовуючи доводами аналогічно викладеним в заяві, просили заяву задовольнити. Заявниця зазначила, що на даний час нею подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. ОСОБА_3 телефонує їй з різних прихованих номерів та погрожує, переслідує її. Вона боїться за своє життя. Просила заяву задовольнити.

ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що він дійсно приходив на роботу до заявниці, щоб забрати фен, який колись подарував їй. Також він телефонує ОСОБА_1 , оскільки між ними є спір щодо майна, зокрема телевізора та скутера, який подарували його батьки.

Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника ОСОБА_2 , заінтересованої особи ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.02.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.17-20).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №919 від 29.10.2018 року, місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.12.2017 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.31).

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2023 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп. (а.с.29-30). Згідно вказаної постанови 18.05.2023 року ОСОБА_3 , знаходячись в АДРЕСА_1 вчинив конфлікт зі своєю дружиною ОСОБА_1 , в ході якого виражався словами грубої нецензурної лайки на її адресу, погрожував застосувати фізичну силу до неї, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з відповіді Чернівецького районного відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області від 13.06.2023 року №Г-73/Аз, 18.05.2023 року о 21 год. 53 хв. до підрозділу поліції надійшло повідомлення про те, що чоловік ОСОБА_3 вчиняє стосовно своєї дружини ОСОБА_1 психологічне насильство, погрожує та ображає. Крім того, 31.05.2023 року о 19 год. 18 хв. до підрозділу поліції надійшло повідомлення про те, що чоловік ОСОБА_3 вчиняє стосовно своєї дружини ОСОБА_1 психологічне насильство. По даному факту працівниками поліції проводилась перевірка, за результатами якої на ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КпАП України (а.с.12-13).

Згідно ухвали Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05.06.2023 року на розгляді суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу (а.с.15-16).

Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.14 ч.1 ст.1 цього Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 2 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно ч.4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

При вирішенні питання застосування заходів тимчасового обмеження прав особи щодо заборони перебувати у місці проживання - перебування заявника, а також щодо заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявника, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 квітня 2020 року по справі №754/11171/19. Також Верховний Суд в зазначеній постанові зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. А неможливість задоволення вимог постраждалої щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи щодо прав на квартиру є помилковим, оскільки позбавляє заявника гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом № 2229-VIII.

Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного насильства, яке чинить ОСОБА_3 щодо дружини ОСОБА_1 , існування між сторонами неприязних відносин, а також наявності факту притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому заявник, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Тому для забезпечення ефективного захисту слід застосувати обмежувальний припис шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема, заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань до місця роботи ОСОБА_1 «Салон краси 3D», який розташований в АДРЕСА_4 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань до місця тимчасового перебування постраждалої ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 (місце частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 своїх батьків); заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Щодо вимоги заявника про вжиття обмежувального заходу шляхом заборони перебування ОСОБА_3 в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 судом встановлено, що на даний час подружжя спільно не проживає, ОСОБА_3 не має права користування квартирою АДРЕСА_7 та не має доступу до вказаної квартири, а отже зазначена вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Окрім того, відповідно до вимог ст.350-7 ЦПК України та ч.5 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду.

Відповідно до вимог ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави.

Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.12, 76, 78, 80, 81, 89, 128, 258, 263-265, 268, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ) поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки:

-заборонити ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань - 500 метрів до місці проживання (перебування) постраждалої особи - ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 ;

-заборонити ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань - 500 метрів до місця роботи постраждалої особи - ОСОБА_1 , а саме: «Салон краси 3D», що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;

-заборонити ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань - 500 метрів до місця частого відвідування постраждалою особою - ОСОБА_1 своїх батьків, які проживають за адресою: АДРЕСА_5 ;

-заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копії рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити Чернівецький районний відділ поліції ГУНП в Чернівецькій області для взяття ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ) на профілактичний облік, а також відповідні органи виконавчої влади за місцем проживання заявника.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення буде складено 10.07.2023 року.

Суддя: Одовічен Я.В.