Справа № 212/3913/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши за відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

У червні 2023 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з промисловим об?єднанням Кривбасруда, перетвореним у виробниче об?єднання Кривбасруда, ДП Криворізький державний залізорудний комбінат, правонаступником якого є Акціонерне товариство Криворізький залізорудний комбінат (далі АТ Кривбасзалізрудком) з вересня 1978 року по травень 2009 року, працюючи на посаді помічника машиніста екскаватора та машиністом екскаватора. Внаслідок виконання роботи з важкими та шкідливими умовами праці в позивача виникли професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст., а також вібраційна хвороба першої-другої ст., від дії загальних вібрацій з синдромом полірадикулонейропатії попереково-крижової помірно вираженої з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу справа ПФС першого ст. За висновком МСЕК позивача первинно встановлено втрата працездатності у розмірі 40% безстроково. Під час роботи, на здоров`я позивача впливали шкідливі виробничі фактори, створені відповідачем, що призвело до незворотних порушень стану його здоров?я. У зв`язку із втратою працездатності позивач постійно хворіє, вимушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, знаходитись на стаціонарному лікуванні. Крім того, він відчуває задишку навіть при незначному фізичному навантаженні, постійний кашель з виділенням слизового харкотиння, біль в грудній клітці, загальну слабкість, запаморочення, біль в поперековому відділі хребта та плечових суглобах. Крім професійних захворювань, його також турбують супутні захворювання: гіпертонічна хвороба 2 ст., хронічний гастрит, цукровий діабет 2 типу, катаракта обох очей, початкова приглухуватість, які на думку лікарів також є наслідком роботи у шкідливих умовах праці у відповідача. Він втратив дружину, не міг приділяти їй багато належної уваги, оскільки сам змушений був постійно лікуватися, що призводить до моральних страждань. Професійні захворювання позбавили його відчуття радості, можливості спілкування зі своєю родиною, що завдає сильного душевного болю та страждання. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві, де він працював. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 268000 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 05 червня 2023 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача ОСОБА_2 скористалась правом надання відзиву в якому зазначила, що АТ Кривбасзалізрудком, зважаючи на втрату професійної працездатності позивача, загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів частково погоджується з компенсацією виплати моральної шкоди у розмірі 75107 грн. За висновком МСЕК від 20 травня 2009 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання без встановлення інвалідності, позивач не обмежений у можливості працювати у допустимих та оптимальних умовах праці. Обмеження встановлені лише до роботи в умовах важкої праці, пилу, вібрації та визначені медичним висновком після звільнення позивача у зв?язку з виходом на пенсію за віком у 57 років. Перевищення норм дії шкідливих факторів, під які підпадав позивач, встановлено лише у період з 2000 року по 2009 рік, тобто лише протягом 9 років факти порушень вимог законодавства з охорони праці з боку роботодавця підтверджені належними доказами. При цьому сам факт роботи позивача в шкідливих умовах при дотриманні роботодавцем вимог з охорони праці, що спрямовані на усунення негативного впливу шкідливих виробничих факторів на організм, не свідчить про наявність протиправної поведінки роботодавця як підстави для настання відповідальності. Гіпертонічна хвороба, приглухуватість, тощо, про які зазначає позивач, що на його думку, призвело до втрати працездатності не є професійним захворюванням позивача, тому відповідач не має жодного відношення до даних захворювань позивача та не може нести відповідальність за моральні страждання позивача через захворювання, що не підтверджені висновком МСЕК, як професійні. До моменту звільнення, позивач, працюючи машиністом екскаватора у шкідливих умовах праці, проходив регулярні медичні огляді, за результатами яких медичні комісії підтверджували належний стан здоров?я працівника та його придатність до роботи у шкідливих умовах праці. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв?язку з небезпекою для здоров?я або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв?язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від ОСОБА_1 під час його роботи у відповідача не надходило, тому відповідальність за хронічні захворювання, лежить на ньому. Розмір заявленої до компенсації моральної шкоди в розмірі 268 000 грн. є завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості і має за мету безпідставне збагачення позивача.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач з 11 вересня 1978 року працював на підприємстві відповідача на посаді помічника машиніста екскаватора, з 08 травня 1984 року по 16 квітня 1987 року та з 23 червня 1994 року по 29 травня 2009 року машиністом екскаватора. 29 травня 2009 року звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с.29-32).

З Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17 квітня 2009 року, проведеного на ВАТ Кривбасзалізрудком, вбачається, що комісія провела розслідування причин хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 : хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст., j 44; вібраційна хвороба першої-другої ст.. від дії загальних вібрацій з синдромом полірадикулонейропатії попереково-крижової помірно вираженої з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу справа ПФС першого ст., зліва першого-другого ст., Т 75.2 (а.с.13-16).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17 квітня 2009 року, проведеного на ВАТ Кривбасзалізрудком, встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи з 11.09.1978 року по 08.04.1984 року помічником машиніста екскаватора і з 08.05.1984 року по 16.04.1987 року та з 23.06.1994 року по теперішній час машиністом екскаватора в Управлінні залізничного транспорту ВАТ Кривбасзалізрудком ОСОБА_1 виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала гранично допустиму концентрацію (ГДК) при навантаженні залізорудної продукції в залізничні вагони, автомашини, думпкари, внаслідок не систематичного пилеподавлення конусів залізорудної продукції. При цьому також підпадав під дію загальної вібрації з перевищенням нормативного значення, внаслідок конструктивних недоліків екскаватора.

Пунктом 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17 квітня 2009 року, причиною професійного захворювання є праця протягом 22 років 5 місяців в умовах підвищених шкідливих виробничих факторів: рівень запиленості - пил з вмістом вільного SIO2, від 10 до 70 % в концентрації від 5.0 мг/м3 до 9.8 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3; рівень загальної вібрації 103-105 дБ при нормативному значенні 101 дБ.

Висновком МСЕК від 20 травня 2009 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності: 20 % - ХОЗЛ, 20 % - вібраційна хвороба з 05 травня 2009 року безстроково (а.с.17).

З Постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0407/15646/15646/2 від 05 червня 2009 року, ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у сумі 40140 грн. у зв`язку із втратою професійної працездатності 40 % (а.с.18).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого та виписками з історії хвороби (а.с.19-28).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Згідно частин 1, 3 ст.3 Закону України Про охорону праці , роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.2371 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення останньому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, оскільки самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з його роботою на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 17 квітня 2009 року.

За таких обставин суд вбачає, що АТ Кривбасзалізрудком повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, що спричинена професійним захворюванням.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями ОСОБА_1 первинно встановлено втрата професійної працездатності 40 % безстроково, внаслідок чого у позивача порушено звичний спосіб життя, він потребує медичного лікування.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача впродовж більше 22 років, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 130000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 268000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1300 грн., оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Законом України Про охорону праці, ст.ст.3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", , місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1-А.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12 липня 2023 року.

Суддя: М.Д. Власенко