Справа № 183/3894/23
№ 2-о/183/167/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року,

за участю сторін:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Андрусенко А.М.,-

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заяви вказує, що він з 1965 року по 1995 рік постійно проживав на території України за адресою: АДРЕСА_1 . Після оголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, в його паспорт громадянина СРСР була зроблена відмітка «громадянин України. З 05 лютого 1985 року по 16 вересня 1995 рік безперервно працював на Новомосковському трубному заводі слюсарем, що підтверджується довідками Акціонерного товариства «Інтерпайп Новомосковський трубний завод».

Заявник зазначає, що наприкінці 1995 року він виїхав з України, проте періодично повертався, однак у 2010 році усі його документи, в тому числі свідоцтво про народження, паспорт громадянина колишнього СРСР, трудова книжка згоріли.

28 листопада 2022 року він отримав посвідчення особи на повернення в Україну серія НОМЕР_1 , а 29 листопада 2022 року повернувся на територію України.

Після повернення на територію України він звернувся до Новомосковського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою щодо оформлення паспорту громадянина України, в зв`язку із втратою документів, що посвідчували особу колишнього громадянина СРСР.

Проте листом від 31.12.2022 року йому було відмовлено у видачі паспорту з підстав того, що він був задокументований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 рок, який був втрачений, а довести факт його постійного проживання на території України станом на 1991 рік не виявляється можливим, оскільки у 2016 році відбулася реформа системи реєстрації в Україні, у зв`язку з чим йому було порекомендовано звернутися до суду.

Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року відкрито провадження по цивільній справі /а.с.21/.

Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року клопотання заявника про витребування доказів задоволено. Витребувано у відділу реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Новомосковської міської ради інформацію про реєстрацію особи /а.с.22/.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у заявах та просив їх задовольнити. При цьому заявник надав детальні пояснення щодо його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року аж до 1995 року, коли він змушений був звільнити з підприємства, розташованого в м.Новомосковську та почав працювати вахтовим методом на території російської федерації. При цьому він виїжджав з України по паспорту громадянина колишнього СРСР, зразку 1974 року. Всі документи були втрачені ним у 2010 році, внаслідок пожежі на території іншої країни. Єдиним документом, що посвідчував його особу протягом всього цього часу залишалося посвідчення особи на повернення в Україну. На початку збройної агресії рф проти України він вжив всіх заходів для повернення в Україну, на території рф почалося його переслідування, перетнути кордон України з Угорщиною він зміг у листопаді 2022 року, і одразу звернувся до компетентних органів із заявою щодо отримання посвідчення особи громадянина України також заявник надав пояснення про те, що не має можливості набути громадянство України по матері, оскільки він народився в рф, його свідоцтво про народження також втрачено, внаслідок пожежі. Його матір та брат являються громадянами України.

Представник заінтересованої особи-Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судовому засідання надала пояснення та зазначила, що відповідно до заяви ОСОБА_1 , яка була подана останнім до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, жодних письмових доказів, які б підтверджували факт саме постійного безперервного проживання заявника на території України станом на 13 листопада 1991

року не надано, у зв`язку з чим вона заперечує проти задоволення заяви. Крім того, представник заінтересованої особи звернула увагу, що при зверненні до Новомосковського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою щодо оформлення паспорту громадянина України, заявник зазначив місце народження - м.Новомосковськ Дніпропетровської області. В той же час, заявник народжений в Російській Федерації

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_2 (матір заявника) та ОСОБА_3 (сусідка заявника), які надали показання щодо обставин постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на листопада 1991 рік, аж до 1995 року.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, свідка, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Певні види справ про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені ч. 1 ст. 315 ЦПК України , проте наведений перелік не вичерпний, та ч. 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 27.06.1980-28.01.1983 рр. та з 20.12.1984-31.10.1995 рр. був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією листом відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради /а.с.24,25/.

Також, суду надано копію довідки про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого, заявник з 05.02.1985 року по 16.09.1995 рік дійсно працював на Новомосковському трубному заводі /а.с.15/, що також підтверджується копією довідки про заробітну плату видану АТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» 01.03.2023 року /а.с.14/.

Крім того, матеріали справи містять копію військового квитка, зразку СРСР, серія НОМЕР_2 , відповідно до якого заявник з 1978 року перебував на військовому обліку в Новомосковському міському воєнному комісаріаті Дніпропетровської області.

Крім того, згідно з вищевказаного воєнного квитка заявник закінчив Новомосковський металургійний технікум в 1982 році та має середньо технічну освіту.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України .

Згідно з п. 1 і п. 2 ч. 1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» №2235-111 від 18.01.2001 р. (у редакції Закону №957-VIII від 28.01.2016) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Тобто, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 13 листопада 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Аналогічні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровської області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , останньому роз`яснено, що для оформлення паспорту громадянина України спочатку необхідно звернутись до суду, оскільки для підтвердження факту постійного проживання особа подає до підрозділу міграційної служби судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні /а.с.11-13/.

Надані заявником документи, на переконання суду, доводять факт проживання ОСОБА_1 на території України.

Так, відповідно до наданої копії карточки прописки, заявник був зареєстрований та проживав з 1980 по 1995 рік за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.25 зворот/, тобто на території колишньої УРСР.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство» - усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, є громадянами України. Такі особи є громадянами України з 24 серпня 1991 року.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, та вищевикладені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 проживав на території України, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство» 13 листопада 1991 року. Зазначений факт підлягає встановленню судом, оскільки від нього залежить реалізація прав заявника, а саме отримання ним паспорту громадянина України.

З урахуванням викладеного, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою, тому її належить задовольнити повністю.

Судовий збір у розмірі 536, 80 грн. слід віднести на рахунок заявника, оскільки в окремому провадженні судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Полуночноє Івденського району Свердловської області, на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.