Справа № 496/1434/19
Провадження № 2/496/108/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Дягилева В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, 05.02.2021 року збільшивши позовні вимоги (том 1 а.с.243-244), та просить стягнути з відповідачки на свою користь інфляційні втрати у розмірі 35298,40 грн., 3% річних у розмірі 10237,47 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка з 01.02.2016 року по 02.02.2021 року не виконала рішення апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року по справі №2-1821/11, а саме не сплатила йому стягнуту вказаним судовим рішенням грошову суму у розмірі 68172 грн у якості компенсації витрачених ним коштів на будівництво та реконструкцію будинку, що відбувалось під час їхнього перебування у шлюбі, а тому позивач вважає, що у нього виникло право вимоги стягнення з неї інфляційних втрат та 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить:

-приєднати ОСОБА_3 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ;

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь частку вартості будівельних матеріалів надвірних споруд у розмірі 52184,75 грн (без частки Веранди-1) як безпідставно набраного майна, набраного апеляційним рішенням від 13.03.2015 року по справі №22-ц/785/8625/13 (№2-1821/11);

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь частку як безпідставно набраного майна по рішенню Одеського апеляційного суду від 27.10.2016 року по справі №496/800/16-ц провадження №22-ц/785/6596/16 неустойку інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.04.2015 року по 31.01.2016 року 11396,21 грн, які нараховані на суму у розмірі 52184,75 грн, що є вартості будівельних матеріалів надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , стягнутих з неї рішенням апеляційного суду від 13.03.2015 року по справі №22-ц/785/8625/13 провадження №22-ц/785/1334/15 у розмірі 68172,0 грн;

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь частку як безпідставно набраного майна по справі №496/1434/19 як неустойку інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.02.2016 року по 28.02.2019 року у розмірі 26275,01 грн, які нараховані на суму у розмірі 52184,75 грн, що є вартості будівельних матеріалів надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , стягнутих з неї рішенням апеляційного суду від 13.03.2015 року по справі №22-ц/785/8625/13 провадження №22-ц/785/1334/15;

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь частку вартості будівельних матеріалів надвірних споруд у розмірі 52184,75 грн з нарахованими на них неустойкою інфляційних втрат та 3% річних за період 01.01.2015 року по 29.02.2016 року у розмірі 20536,4 грн, що у сумі є 72792,82 грн, як безпідставно набране майно рішенням Біляївського районного суду від 08.05.2018 року по справі №496/967/16-ц від вартості частки спірного майна (будівельних матеріалів надвірних споруд та веранди-1) 68172,0 грн, набраних ОСОБА_1 при частковому перегляді апеляційним рішенням від 13.03.2015 року по справі №22-ц/785/8625/13 (№2-1821/11) рішенням Біляївського районного суду від 08.05.2018 року;

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь частку як безпідставно набраного майна по справі №496/1434/19 як неустойку інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.03.2019 року по 31.05.2020 року у розмірі 2400,49 + 1960,1 = 4360,59 грн, які нараховані на суму у розмірі 52184,75 грн, що є вартості будівельних матеріалів надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , стягнутих з неї рішенням апеляційного суду від 13.03.2015 року по справі №22-ц/785/8625/13 провадження №22-ц/785/1334/15;

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь як неустойку інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.03.2016 року по 31.05.2020 року у розмірі 24996,49 грн + 6909,82 грн = 31906,31 грн, як безпідставно набраного майна нарахованих з вартості частки будівельних матеріалів надвірних споруд 68172,0 грн, набраних апеляційним рішенням від 13.03.2015 року та рішенням Біляївського районного суду від 08.05.2018 року;

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь судовий збір у розмірі 878,8 грн.

Відзив обґрунтовує тим, що її вимоги пов`язані між собою підставою виникнення, а також доказами, які є і підставою для часткової відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 у розмірі інфляційних втрат і 3% річних на суму 21447,93 грн + 4827,08 грн = 26275,01 грн за період з 01.02.2016 року по 28.02.2019 року по справі №496/1434/19, як безпідставно набране майно, яке нараховане на суму у розмірі 52184,75 грн, що є частка вартості будівельних матеріалів тільки надвірних споруд від частки спірного майна у розмірі 68172,00 грн (вартості будівельних матеріалів надвірних споруд та веранди-1) за адресою: АДРЕСА_1 , стягнутих з неї на користь ОСОБА_1 рішенням апеляційного суду від 13.03.2015 року по справі №22-ц/785/8625/13 та спростованих фактом корегування КП БТІ ОМР 21.08.2015 року технічного паспорту на домоволодіння на аркушах №2 та №5, де була 21.08.2015 року вказана дата «само побудови» цих спірних надвірних споруд «1995» рік, з чого слідує, що цю «само побудову» надвірних споруд зробив продавець домоволодіння ОСОБА_4 і які розподілу між подружжям Трубецьких та ОСОБА_3 не підлягають. Таким чином за ОСОБА_1 залишається стягнута частка спірного майна у якості будівельних матеріалів, які пішли на «само добудову» тільки веранди-1 до будинку вартість якої є 63949.00 грн, тобто 15987,25 грн + 15987,25 = 31974,5 грн та нарахування інфляційних та 3% річних на ці 31974,5.

Позивач до судового засідання не з`явився, але в п. 1 позовної заяви та п. 4 заяви про збільшення позовних вимог просив справу розглядати у його відсутність.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялись про день розгляду справи належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber», а також довідка про доставку електронного листа адвокату Гаврилюк Ю.І.

Як встановлено ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в розмірі 68172 гривні у якості компенсації витрачених ним коштів на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1995 року по 24.11.2011 року.

05.07.1995 року ОСОБА_5 купила житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 41,2 кв.м без надвірних споруд.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку площею 0,1028 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Технічний стан житлового будинку істотно змінився, загальна площа збільшена до 269 кв.м, житлова площа збільшена до 88,1 кв.м, добудовані надвірні господарські споруди: вбиральня, літня кухня, гараж, але будинок у такому стані до експлуатації не зданий. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації була скасована за заявою ОСОБА_2 .

За час перебуванні сторін у шлюбі були виконані роботи по реконструкції будинку та добудовані надвірні споруди вартістю 272686 грн.

Враховуючи те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.02.2015 року у справі №22-ц/785/1138/15 за ОСОБА_3 , донькою ОСОБА_2 , визнано право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що змінило суб`єктний склад власників спірного будинку, приймаючи до уваги те, що житловий будинок не було введено в експлуатацію, що позбавляє ОСОБА_1 можливості набуття прав на майно, яке істотно збільшилося у своїй вартості за час перебування у шлюбі, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що він має право на компенсацію витрачених коштів на будівництво частини спірного нерухомого майна, виходячи з рівності частко співвласників.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначене судове рішення до суду касаційної інстанції сторонами не оскаржувалось, а тому після набрання ним законної сили у відповідачки виник обов`язок щодо його виконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні положення містяться в ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та в ст. 129-1 Конституції України.

Водночас, доказів сплати відповідачкою позивачу грошових кошти в розмірі 68172 гривні матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.10.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних задоволено частково стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з квітня 2015 року по січень 2016 року: інфляційні втрати у сумі 13777 грн 56 коп.; три проценти річних у сумі 1814 грн 40 коп. (том І а.с.8-10).

У даному судовому рішенні апеляційний суд зазначив, що між сторонами виникли зобов`язальні відносини, оскільки ухвалюючи рішення від 13.03.2015 року, апеляційний суд керувався положеннями ст. ст. 325, 368 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 69, 70 СК України, та встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Дане судове рішення до суду касаційної інстанції сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

Наразі позивач просить стягнути з відповідачки інфляційні втрати та 3% річних на суму невиплачених нею грошових коштів у розмірі 68172 гривні за період з 01.02.2016 року по 01.01.2021 року, стягнутих рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року.

Із розрахунків інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.02.2016 по 01.01.2021 року, які містяться у заяві ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог вбачається, що загальний розмір інфляційних втрат становить 35298 грн 40 коп., а загальний розмір 3% річних становить 10237 грн 47 коп. (том І а.с.243-244).

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та 3% річних, суд погоджується з розрахунком вказаних сум і вважає їх розрахованими вірно.

Заперечення та вимоги відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, суд до уваги не приймає, оскільки вони стосуються, на її думку, безпідставності набуття ОСОБА_1 грошових коштів внаслідок неправильного визначення спільного майна подружжя, що вже було предметом розгляду судами різних інстанцій в рамках чисельних цивільних справ.

Судом встановлено, що сума грошових коштів, на яку нараховуються інфляційні втрати та 3% річних, та яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, визначена судовим рішенням, яке набрало законної сили та в силу статті 18 ЦПК України підлягає обов`язковому виконанню.

Таким чином, враховуючи наведене, а також право кредитора вимагати сплати нарахованих інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних, яке є способами захисту його майнового права та інтересу, відповідно до наданих позивачем розрахунків, грошові кошти у загальному розмірі 45535 грн 87 коп., з яких: 35298 грн 40 коп. інфляційні втрати та 10237 грн 47 коп. 3% річних, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача у межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений за подання позову до суду у розмірі 768 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 599, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 13, 18, 81, 82, 89, 130, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) за період з 01.02.2016 по 01.01.2021 року інфляційні втрати у розмірі 35298 грн 40 коп., 3% річних у розмірі 10237 грн 47 коп., а також судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення складено 23.06.2023 року.

Суддя Л.О. Пендюра