РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2023 рокумісто Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

присяжних Нечипорук А.М., Вихопень А.Г.,

при секретарі судового засідання Власюк Д.Я.,

з участю:

прокурора Петрушкевич О.Є.,

лікаря ОСОБА_1 ,

особи, відносно якої подано заяву ОСОБА_2 ,

адвоката Кінаша З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі суду в місті Львові заяву Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», заінтересована особа ОСОБА_3 , про госпіталізацію в примусовому порядку,

встановив:

Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», заінтересована особа ОСОБА_3 , звернулось до суду із заявою про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 поступив до КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" на підставі скерування лікаря в/ч НОМЕР_1 в супроводі заступника командира МПЗ капітана Наумова.

В приймальному відділенні був оглянутий черговими лікарями-психіатрами Ощіпок Світланою Олексіївною, ОСОБА_4 , які дійшли висновку, що ОСОБА_2 страждає на тяжкий психічний розлад: гострі поліморфні психотичні розлади без симптомів шизофренії і потребує госпіталізації в примусовому порядку до психіатричного стаціонару.

ОСОБА_2 був оглянутий 04 липня 2023 року лікарською комісією у складі: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , які дійшли до висновку, що даний громадянин страждає на важкий психічний розлад: гострі поліморфні розлади без симптомів шизофренії F23.0. Внаслідок цього вказаний громадянин не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, виявляє реальну загрозу для себе/оточуючих. Комісія дійшла до висновку, що подальше лікування даної особи можливе лише в умовах психіатричного закладу в примусовому порядку, так як останній в силу свого психічного стану не може надати усвідомлену згоду на подальше лікування в умовах КНП ЛОР ЛОКПЛ.

У судовому засіданні лікар, який входив у склад комісійного огляду - ОСОБА_1 , заявлені вимоги підтримала, просила суд задовольнити заяву та госпіталізувати ОСОБА_2 в психіатричний стаціонар Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Лікар додатково пояснила, що ОСОБА_2 при поступленні в лікарню вдарив в око супроводжуючого, потім намагався втекти, критика у його діях відсутня. ОСОБА_2 не може до кінця усвідомлювати свої дії, становить загрозу для оточуючих. Госпіталізація потрібна для обстеження ОСОБА_2 та його лікування. Аналогічні пояснення надала представник лікарні - лікар-психіатр Галамай І.Р.

Прокурор подану заяву підтримала та просила задовольнити, з огляду на висновок та пояснення лікарів-психіатрів, пояснення свідка ОСОБА_7 , відповідно до яких внаслідок психічного захворювання ОСОБА_2 становить небезпеку для оточуючих. Також просить врахувати, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем і , у випадку надання йому доступу до зброї, можуть бути негативні наслідки.

Заінтересована особа заяву повністю підтримав та просив суд її задовольнити. Пояснив, що є начальником медичної частини у військовій частині, де ОСОБА_2 проходив службу. У зв`язку з неадекватною поведінкою, психо-емоційною нестабільністю, агресивністю просив госпіталізувати його в примусовому порядку. Ним видано направлення для примусової госпіталізації ОСОБА_2 , діагноз: поліморфний психічний розлад.

Допитаний свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що є заступником начальника військової частини з морально психологічного забезпечення. ОСОБА_2 за час служби проявив себе з негативної сторони, не міг знайти спільну мову зі своїми побратимами, не виконував накази, зброю в нього приходилось забирати, оскільки він не виконував наказів. Наказам не підкоряється, живе своїм життя, поводить себе як неадекватна людина, різко змінює свою поведінку, йому не можна довіряти зброю, бо це небезпечно для інших людей. Йому доповідали, що ОСОБА_2 одного разу душив іншого солдата військової частини. Неодноразово ОСОБА_2 залишав територію військової частини, приходилось бігти за ним шукати. Також, сидячи у приймальному відділенні ОСОБА_2 взяв ручку і наніс йому удар в ліве око.

Лікар ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 часто переводили з одного бліндажа в інший, бо він не міг ні з ким вжитися. Є законний процес звільнення військовослужбовця зі служби. ОСОБА_2 не пройшов комісію, бо невідомо що з ним робиться. Його поведінка не відповідає логіці.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив заяву. У нього дійсно були конфлікти з курсантами на побутовому рівні. Він нікого не душив. Цілився в око заступнику начальника військової частини, щоб нанести йому ушкодження. Лікування може проводитися у військовій частині, а не у лікарні, тому заперечив заяву.

Захисник заяву заперечив, з мотивів того, що долучені до заяви документи не в повній мірі свідчать про необхідність госпіталізації ОСОБА_2 . В задоволенні заяви просив відмовити.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров"я", Закону України "Про психіатричну допомогу" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року ЄСПЛ звертає увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об"єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Згідно з ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про психіатричну допомогу" тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам"яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, вій психічний стан і поведінку.

ОСОБА_2 було направлено до КНП ЛОР ЛОКПЛ за заявою начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , діагноз: поліморфний психічний розлад.

Новак був оглянутий черговими лікарями-психіатрами приймального відділення КНП ЛОР "ЛОКПЛ" Ощіпок С.О. та ОСОБА_4 04 липня 2023р., які дійшли висновку про необхідність його госпіталізації в примусовому порядку в психіатричний стацонар у зв`язку з наявністю в нього тяжкого психічного розладу: порушення мислення, емоцій. Не розуміє наказів, не виконує наказів, покидає військову частину без дозволу, конфліктує з іншими курсантами, погрожував "пристрелити". Діагноз: гострі психотичні розлади без симптомів шизофренії. Враховуючи наведене, на підставі ст.14 "Закону України "Про психіатричну допомогу" ОСОБА_2 потребує госпіталізації у стаціонарне відділення КНП ЛО ЛОКПЛ в примусовому порядку до моменту огляду комісією лікарів-психіатрів протягом 24 годин для визначення доцільності застосування подальшої процедури примусової госпіталізації.

Відповідно до Висновку комісії лікарів психіатрів 3-го відділення від 05 липня 2023 року, ОСОБА_2 страждає на психічний розлад: Гострі поліморфні психотичні розлади без симптомів шизофренії - Г23.0 (діагноз згідно Міжнародної класифікації хвороб МКХ-10) і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Внаслідок цього вказаний громадянин не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Критика до свого стану відсутня. Під час огляду в приймальному відділенні вдарив супроводжуючого капітана Наумова ручкою в ділянку ока. У відділенні намагався втекти з палати, застосовуючи при цьому фізичну силу до медичного персоналу.

Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.339 ЦПК України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Відповідно до ч.1 ст.341 ЦПК України, заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протягом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_2 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу та становить небезпеку для оточуючих, що підтверджується поясненнями лікарів-психіатрів, наданими в судовому засіданні, висновком комісії-лікарів психіатрів, первинним оглядом та рішенням про госпіталізацію, показами свідка ОСОБА_7 , якого ОСОБА_2 вдарив ручкою в око, суд вважає за необхідне госпіталізувати ОСОБА_2 в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

При цьому, розглядаючи дану справу суд враховує підпункт "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР), відповідно до кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заява Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273, 293, 339-342, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в психіатричний стаціонар Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 10 липня 2023 року.

Суддя Мигаль Г.П.

Присяжні Нечипорук А.М.

Вихопень А.Г.