ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6/23 Справа № 205/7808/16-ц Головуючий у першій інстанції: Шавула В. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі прокуратури Дніпропетровської області (Дніпропетровської обласної прокуратури) в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року по справі за позовом прокуратури Дніпропетровської області (Дніпропетровської обласної прокуратури) в інтересах держави, в особі Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Ренессанс-Клуб, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Південне Дніпропетровської міської ради, про витребування майна,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року прокуратура Дніпропетровської області (перейменовано на Дніпропетровську обласну прокуратуру), діючи в інтересах держави, в особі Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що нежитлове приміщення №269 на ж/м Червоний Камінь, буд. 4 у м. Дніпро перебувало на балансі КЖЕП «Південне» ДМР. Рішенням Дніпропетровської обласної ради №232-10/XXIV від 23.10.2003 року «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради №171-р від 10.09.2003 року «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» Дніпропетровської міської ради. Рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», Лівобережжя», до комунальної власності прийнято КЖЕП «Південне» ДМР з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003 року (п. 1 рішення міської ради). З урахуванням положень ст. 128 ЦК Української PCP, ст. ст. 31, 35 Закону України «Про власність» (чинних на час прийняття зазначених вище рішень) територіальна громада міста набула права власності на об`єкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі, а саме з 18.08.2003 року. На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18.08.2003 року, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23.10.2003 №232-10/ХХІУ, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 29.04.2013 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на вказане нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1). На підставі рішення Дніпропетровської міської ради 16/9 від 02.03.2011 року, об`єкт нерухомого майна підлягав передачі з балансу КЖЕП «Південне» ДМР на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». 25 травня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №34/5005/4591/2012 про банкрутство КЖЕП «Південне» ДМР, а постановою від 21.06.2012 року балансоутримувача приміщення КЖЕП «Південне» ДМР визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. В подальшому арбітражним керуючим ОСОБА_2 було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута і реалізовано шляхом проведення Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів, за результатами яких, на підставі протоколу №14 від 27.12.2012 року переможцем є ТОВ «Ренессанс-Клуб». На підставі вказаного протоколу №14 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , між КЖЕП «Південне» ДМР та ТОВ «Ренессанс-Клуб» укладено договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №640, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 у справі №34/5005/5491/2012 про банкрутство КЖЕП «Південне» ДМР дії ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси об`єкту нерухомого майна комунальної власності, продажу і відкритих біржових торгів визнано неправомірними, також визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений на підставі цих торгів. Вказане нерухоме майно ТОВ «Ренессанс-Клуб» було відчужено на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №1964 від 27.05.2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. Тому позивач просив витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1) та стягнути із відповідача судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 129-135 т.2).

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області (Дніпропетровська обласна прокуратура), яка діє в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову (а.с. 146-154 т.2).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток Дніпровській міській раді та ТОВ «Ренессанс-Клуб», які долучені до матеріалів справи, а також письмовою розпискою прокурора Волкогон Т.В. від 18.04.2023 року (а.с. 58 т.4). У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за повідомленою суду адресою проживання (згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання ОСОБА_1 не зареєстроване (а.с. 60 т.4)), відсутністю КЖЕП «Південне» ДМР за відомою суду адресою місцезнаходження, що відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сповіщення вказаних осіб здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокуратури, а рішення місцевого суду залишити без змін (а.с. 188-201 т. 2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що КЖЕП "Південне" Дніпропетровської міської ради було зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 08.08.1997 року (а.с. 31 т.1).

Рішенням Дніпропетровської обласної ради №232-10/ХХІУ від 23.10.2003 Про виконання рішення обласної ради від 18.07.2003 року №202-9/ХХIV «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.Дніпропетровська, зокрема, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради №171-р від 10.09.2003 року «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» Дніпропетровської міської ради (а.с. 10, 13 т.1).

З урахуванням положень ст. 128 ЦК УРСР, ст. ст. 31, 35 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на час прийняття зазначених вище рішень) територіальна громада міста набула право власності на об`єкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі, в даному випадку з 10.09.2003 (а.с. 11-12 т.1).

Рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя», до комунальної власності прийнято, зокрема, житлово-комунальне підприємство «Південне» Дніпропетровської міської ради з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18.08.2003, від 10.09.2003 та від 12.09.2003 (п. 1 рішення міської ради) (а.с. 14 т.1).

Відповідно до підпункту 2.1 рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 року комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства (а.с. 14 т.1).

Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17.02.2004 року № 14-КВ затверджено нову редакцію Статуту КЖЕП "Південне" Дніпропетровської міської ради.

Згідно із пунктом 1.1 Статуту комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Південне" Дніпропетровської міської ради створено на базі і є правонаступником обласного житлово-комунального підприємства "Південне", затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради №267-12/ХХІІІ від 13.07.2000 року та перереєстрованого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 06.11.2000 року, реєстраційний №04052092Ю0020776.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Статуту підприємство засновано на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровськ. Власником підприємства є територіальна громада міста Дніпропетровськ в особі Дніпропетровської міської ради. Органом управління майном підприємства є комітет комунальної власності міської ради.

На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року (а.с. 15-16 т.1), об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, КЖЕП «Південне» Дніпропетровської міської ради передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Вказана передача обґрунтовувалась реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».

Державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Лісоволенко Р.М. 26.04.2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1) за територіальною громадою м. Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.06.2016 року №68384583 (а.с. 17-19 т.1).

Рішенням Дніпропетровської міської ради №40/14 від 29.07.2011 року «Про припинення юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради» вирішено припинити юридичні особи, шляхом ліквідації, зокрема, КЖЕП «Південне» ДМР (а.с.185 т.1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2012 року у справі №34/5005/4591/2012 визнано КЖЕП «Південне» ДМР банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначивши ліквідатором арбітражного керуючого Барановського О.М. (а.с.105-106 т.2).

Ліквідатором КЖЕП «Південне» ДМР Барановським О.В., всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного нежитлового приміщення.

На підставі протоколу №14 проведення відкритих біржових торгів з купівлі-продажу майна (а.с. 20-22 т.1), 22.05.2013 року між КЖЕП «Південне» ДМР та ТОВ «Ренессанс-Клуб» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстрований в реєстрі за №640 (а.с. 23-26 т.1), про що 22.05.2013 року внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 17-19 т.1).

За вказаним вище договором купівлі-продажу ТОВ «Ренессанс-Клуб» набуло права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1).

27 травня 2013 року між ТОВ «Ренессанс-Клуб» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за №1964, відповідно до якого право власності на спірний об`єкт нерухомого майна набула відповідачка - ОСОБА_1 (а.с.27-28 т.1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.06.2016 року №68384583, 27.05.2013 року проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1) за ОСОБА_1 (а.с. 17 т.1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у справі №34/5005/4591/2012, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22 березня 2017 року (а.с. 32-41, 146-151 т.1), які у свою чергу залишені без змін ухвалою Вищого господарського суду України від 05 липня 2017 року (а.с.142-145 т.1), зокрема, визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Південне» ДМР арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна - нежитлового приміщення АДРЕСА_1 ; визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Південне» ДМР арбітражного керуючого ОСОБА_2 щодо реалізації з відкритих біржових торгів вказаного приміщення; та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 22.05.2013 року №640 між КЖЕП «Південне» ДМР та ТОВ «Ренессанс-Клуб».

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року у справі №201/17998/15 ОСОБА_3 (голова ліквідаційної комісії КЖЕП «Південне» ДМР) визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12750 гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах всіх форм власності строком на два роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у вигляді штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12750 гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах всіх форм власності строком на два роки. Вирок набрав чинності 24.05.2016 року (а.с. 152-156 т.1).

Згідно зі статтями 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Згідно ч.ч. 5, 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності; об`єкти комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська (Дніпропетровська) міська рада.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

За змістом статей 22, 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до внесення змін 19 січня 2013 року) у випадках, передбачених законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру; з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом. Статтею 26 Закону передбачено передачу певного майна боржника в комунальну власність місцевої громади.

Отже, законодавством про банкрутство не встановлюється порядок реалізації майна боржника виключно шляхом його продажу та не виключається можливість передачі майна боржника, в тому числі комунального підприємства, за наявності відповідного рішення місцевої ради, на баланс іншого комунального підприємства, зокрема, за рішенням суду про зобов`язання вчинити такі дії. Також, постанову суду першої інстанції про введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не можна вважати судовим рішенням, на виконання якого безумовно здійснюється реалізація майна боржника, оскільки даним судовим актом вводиться особлива процедура банкрутства боржника, а сама реалізація майна боржника або передача майна, яке перебувало у нього на праві власності чи повного господарського відання, здійснюється з урахуванням положень законодавства, що регулює хід ліквідаційної процедури та інших особливостей правового статусу майна боржника, визначених спеціальними законами щодо різних категорій боржників.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, у зазначеній вище справі №38/5005/6636/2012 встановлено недійсність договору купівлі-продажу, в тому числі, нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , що укладений 22.05.2013 року між КЖЕП «Південне» ДМР та ТОВ «Ренессанс-Клуб»,що свідчить про вибуття спірного майна з володіння законного власника - територіальної громади міста з порушенням вимог чинного законодавства та поза його волею, - колегія дійшла висновку, що приміщення АДРЕСА_1 вибуло з власності територіальної громади міста Дніпро поза волею громади, інтереси якої представляє Дніпровська міська рада, іншим шляхом (шляхом вчинення ліквідатором боржника у справі про банкрутство дій з перевищенням повноважень, про що є відповідна ухвала суду у справі про банкрутство), що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у ОСОБА_1 , як добросовісного набувача в порядку частини першої статті 388 ЦК України.

Колегія також звертає увагу, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі, оскільки ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у справі №34/5005/4591/2012 та вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22.04.2016 року у справі №201/17998/15-к, що набрав законної сили 24.05.2016 року відносно ОСОБА_3 , встановлено неправомірність дій ліквідатора КЖЕП «Південне» ДМР арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута спірного нерухомого майна та протиправність дій голови ліквідаційної комісії КЖЕП «Південне» ДМР щодо невиконання обов`язку зняти обтяження та передати майно КЖЕП «Південне» ДМР на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, а також умисне невиконання рішень Господарського суду Дніпропетровської області щодо яких його було зобов`язано передати майно КЖЕП «Південне» ДМР на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради.

На момент відчуження спірного нерухомого майна воно протиправно обліковувалось на балансі КЖЕП «Південне» ДМР,отже воля ліквідатора й голови ліквідаційної комісіївказаного підприємства не може розглядатись як воля законного власника майна (міської ради) щодо його відчуження.

Аналогічні правові висновки щодо вирішення спірних правовідносин викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 березня 2018 року у справі №904/10673/16 та від 21 березня 2018 року у справі №904/11074/16, у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №199/7377/16-ц від 21 серпня 2019 року, у справі №199/2819/17 від 01 березня 2023 року.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява №43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачки ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Щодо поданої до ухвалення місцевим судом рішення заяви про застосування строку позовної давності звернення до суду, колегія зазначає наступне (а.с. 159-160 т.1).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Колегія погоджується з доводами заяви, що про порушення права комунальної власності територіальної громади міста на спірне нерухоме майно Дніпропетровська (Дніпровська) міська рада повинна була дізнатись у грудні 2012 року у зв`язку з продажем на торгах, що були проведені на Товарній біржі «Регіональна універсальна біржа», нежитлового приміщення №269 на ж/ АДРЕСА_2 , оформленого протоколом №14 від 27.12.2012, переможцем яких було визначено ТОВ «Ренессанс-Клуб» ( а.с. 20-22 т. 1).

Згідно відбитку штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на а.с. 1 у т. 1, перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради 20 жовтня 2016 року, тобто з порушенням трирічного строку позовної давності.

Однак, апеляційним судом встановлено, що трирічний строк позовної давності, за позовом, що пред`явлений у даній справі, порушено позивачем на незначний термін з поважних причин, оскільки з 2012 року тривали судові процеси в порядку господарського та кримінального судочинства, що зазначені вище, які стосуються спірних правовідносин. Крім того, неправомірність дій ліквідатора КЖЕП «Південне» ДМР(зокрема щодо спірного нерухомого майна), недійсність договору купівлі-продажу спірного приміщення встановлені лише ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у справі №34/5005/4591/2012.

Крім того, згідно змісту позовної заяви, прокурором доведено, що, звертаючись з даним позовом, він діяв в межах повноважень передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про вибуття спірного майна внаслідок дій Дніпровської (Дніпропетровської міської ради), адже воля ліквідатора й голови ліквідаційної комісіївказаного підприємства (неправомірність дій яких встановлена судовими рішеннями) не може розглядатись як воля законного власника майна (міської ради) щодо його відчуження.

Тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, зі ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви (1392,60 грн) та апеляційної скарги (2088,90 грн) у загальному розмірі 3481 (три тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 50 коп. (а.с. 44 т.1, 155 т. 2).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області (Дніпропетровської обласної прокуратури) в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги прокуратури Дніпропетровської області (Дніпропетровської обласної прокуратури) в інтересах держави, в особі Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, до ОСОБА_1 про витребування майна задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради () нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (прокуратури Дніпропетровської області) () судові витрати у розмірі 3481 (три тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова