Справа № 761/2039/22
Провадження № 2/761/1649/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Журавель Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що у вказаному будинку зареєстровано місце проживання відповідача, який жодного дня не проживав у будинку, що належить позивачу. Відповідач не несе витрат на утримання житла, не сплачує комунальні платежі, при цьому ніяких перешкод у користуванні приміщення відповідачу не створюється. Позивач несе додаткові витрати на утримання майна та позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати своє право власності на майно, що стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою від 10.02.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження.

Протокольною ухвалою від 27.06.2023 закрите підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задовольнити в повному обсязі та провести заочний розгляд справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.11.2003 державним нотаріусам Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 21-5264 (а.с. 8) та договору міни, посвідченого 26.12.2003 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-4427 (а.с. 11-12).

Відповідач зареєстрований у вищевказаному будинку (а.с. 30).

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що є сусідами позивача, відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживав за своїм місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15, 16, 17).

Доказів створення відповідачу перешкод у користуванні спірним будинком, суду не надано.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Як встановлено судом з досліджених доказів, відповідач не проживає у спірному будинку з моменту реєстрації.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись Конституцією України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 4, 133, 137, 141, 174, 177, 184, 223, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , що втратив право користування житловим приміщенням (будинком) за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 13.07.2023.

Суддя: