Номер провадження: 22-ц/813/5848/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Коновалова В.А., Карташов О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Салтан Л.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про поділ майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

27.07.2022 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначає, що шлюб між подружжям ОСОБА_1 ОСОБА_2 - розірваний. За час шлюбу подружжям набуте майно, а саме: об`єкт будівництва, який не завершено та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Дане майно придбане за період подружнього життя, а саме 9 червня 2006 року, яке оформлено на відповідача, а тому позивач вважає його спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що він має право, щоб за ним визнали право власності на 1/2 частину об`єкту будівництва яке не завершено та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 , на його користь 367000,00 грн, які він передав за договором іпотеки у зв`язку з чим ОСОБА_2 набула право власності на об`єкт будівництва який не завершено та розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про поділ майна подружжя відмовити повністю.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано судові доказів про ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, та чи можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і чи технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Щодо вимог про стягнення коштів, то суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що кошти вказані в розписці були його особистими коштами, а не спільними коштами майна подружжя.

Показання свідка ОСОБА_3 суд не приймає до уваги, оскільки факт передачі грошових коштів у борг повинні підтверджуватися письмовою розпискою, а не показаннями свідка. Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, покази свідка, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному встановлені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що позивачем не надано доказів, які б давали підстави визначити ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, суд дійшов до висновку, що позов не обґрунтований, а тому задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року по цивільній справі № 947/13017/22 частково, в частині незадоволення судом першої інстанції позовної вимоги про поділ квартири АДРЕСА_3 , будівництво якого не завершено. Ухвалити в тій частині нове рішення, яким здійснити поділ придбаних подружжям за Договором № 35/ТР-1-24 про інвестування, укладеним 12.01.2006 року між Приватним підприємством «ПРОГРЕС-РИЕЛТ» та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . РНОКПП НОМЕР_1 , майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 , Фонтанська дорога, 118-а, будівництво якого не завершено. Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку поділу майна подружжя за кожним по 1/2 частці майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 , Фонтанська дорога, 118-а, будівництво якого не завершено, що придбані за Договором № 3Б/ПІР-1-24 про , інвестування. укладеним 12.01.2006 року між Приватним підприємством «ПРОГРЕС-РИЕЛТ» та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКІШІ НОМЕР_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що вирішуючи спори між подружжям про поділ майно скаржник вважав, що суду необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело і час його придбання. Але виходячи з тексту рішення, судом першої інстанції, в порушення норм процесуального права, не було в повній мірі виконано завдання цивільного судочинства, не були досліджені надані позивачем письмові докази стосовно предмета позову, не надано оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, не мотивовано відхилення або врахування кожного з наданих суду доказів, що призвело до помилкового з?ясування судом першої інстанції предмета позову, тобто яке саме майно, що підлягає поділу на час розгляду справи наявне у власності відповідача, не встановлено ані час ані джерело придбання майна що підлягає поділу. Для з?ясування цього питання необхідно дослідити додані позивачем до позову письмові докази, які не були досліджені судом першої інстанції під час розгляду справи. Скаржник зазначав, що відповідачем ніколи не заперечувалось, що квартира АДРЕСА_3 , будівництво якого не завершено, є спільною сумісною власністю її та позивача. Так 24.02.2020 року Київським районним судом м. Одеса була розглянута справа № 520/18037/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (копію рішення Київського районного суду м. Одеса від 24.02.2020 року по справі № 520/18037/18 додано до позову). З рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2020 року вбачається, що у справі № 520/18037/18 предметом позову вже була квартира АДРЕСА_3 , будівництво якого не завершено. При цьому у вищезазначеній справі, що була розглянута раніше, вимогу про поділ та визнання за собою права власності на частку цієї спірної недобудованої квартири було заявлено, а пізніше, в ході розгляду справи, залишено без розгляду саме ОСОБА_2 . Тобто ОСОБА_2 до теперішнього часу вважає, що квартира АДРЕСА_3 , будівництво якого не завершено, є спільною сумісною власністю її та позивача, однак задля унеможливлення ї поділу приховує від позивача і від суду будь-яку інформацію та документи стосовно майнових прав на спірну недобудовану квартиру. До теперішнього часу в ЄДРРП на нерухоме майно відсутня зареєстрована на ім?я ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_3 . Будь-якої іншої квартири зареєстрованої на ім?я ОСОБА_2 в прийнятому до експлуатації будинку АДРЕСА_5 , - інформаційні довідки не містять. (копії актуальних на даний час інформаційної довідки № . сформованої 27.03.2023 року, та інформаційної довідки № 327141433, сформованої (27.03.2023 року додано до апеляційної скарги). Будинок АДРЕСА_5 , було добудовано ОК ЖБК «Морським 1», яким до теперішнього часу «розпайовуються» квартири в цьому будинку між інвесторами, що укладали угоди з Приватним підприємством «ПРОГРЕС-РИЕЛТ» щодо будівництва квартир в будинку за адресою: АДРЕСА_6 . Вищезазначені обставини підтверджуються також актуальною інформацією з ДРРП на нерухоме майно, а саме з доданої до апеляційної скарги інформаційної довідки 327140815, сформованої 27.03.2023 року, а саме наявність записів: про іпотеку № 27240561 від 13.06.2006 року, в якому ОСОБА_2 зазначена і «боржником» і «іпотекодержателем», предметом іпотеки є квартира, загальною площею 119,16 кв.м., адреса: АДРЕСА_2 , також наявністю запису про обтяження реєстр. № 3319663, підстава Договір іпотеки ,1627, від 09.06.2006 року, об?єктом обтяження є «квартира, будівництво якої не завершено, розташована на 17 поверсі в секції Ne 2, житлового будинку АДРЕСА_7 , адреса: АДРЕСА_2 », Все вищезазначене свідчить про те, що натепер майнові права на квартиру АДРЕСА_8 , будівництво якого не завершено, придбані подружжям ОСОБА_4 за Договором № 3Б/ПІР-1-24 про інвестування, укладеним 12 січня 2006 року між відповідачем та Приватним підприємством «ПРОГРЕС-РИЕЛТ», так до теперішнього часу і залишаються майновими правами та перебувають у власності відповідача. Виходячи з аналізу чинного законодавства та з урахуванням характерних ознак незавершеного будівництва слід визнати, що об?єкт будівництва (об?єкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб?єктивних майнових, а також зобов?язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року № 6-159цс15. При вирішенні питання про виникнення, зміну та припинення суб?єктивних цивільних прав стосовно об?єкта незавершеного будівництва слід враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Виходячи з вищевикладених обставин вважаю доведеним що до теперішнього часу право власності на спірну недобудовану квартиру відповідачем не зареєстровано у встановленому ,законом порядку та відповідні правовстановлюючі документи відповідач не отримав, тобто майнові права до теперішнього часу не реалізовані. На теперішній час майнові права не обтяжені борговими зобов?язаннями на користь третіх осіб. Отже, враховуючи, що Договір Мо3Б/ГІР- 1-24 про інвестування від 12 січня 2006 року між відповідачем та Приватним підприємством «ПРОГРЕС-РЕЛТ», за яким подружжя ОСОБА_4 придбало майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , будівництво якого не завершено, був укладений за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу, і також враховуючи, що подружжя повністю викупили передані в іпотеку майнові права в 2018 році за рахунок сумісних коштів сторін, які були зароблені сторонами за час їх спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, можна прийти до висновку, що на момент розгляду справи, відповідачу, як інвестору, належать майнові права на недобудований об?єкт нерухомого майна, який у свою чергу є спільною сумісною власністю подружжя. Скаржник вважав, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов?язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Скаржник вважав, що об?єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов?язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов?язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У зв?язку із всім вищевикладеним, вважаємо за можливе здійснити поділ придбаних подружжям за Договором № 3Б/ПІР-1-24 про інвестування від 12.01.2006 року, майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , будівництво якого не завершено, шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в порядку поділу майна подружжя за кожним по 1/2 частці майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , будівництво якого не завершено, що придбані за Договором N° 3Б/ГІР-1-24 про інвестування від 12.01.2006 року між Приватним підприємством «ПРОГРЕС-РИЕЛТ» та ОСОБА_2 . Таким чином вважав, що суд першої інстанції не прийняв до уваги та не надав оцінки обставинам, які є суттєвими для вирішення цієї справи, не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та що призвело до відмови у вирішенні спору про поділ майна подружжя.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 після укладення шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 27.10.2001 року зроблено запис № 1169 (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ).

У шлюбі народились діти: 23.02.2004 року - ОСОБА_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_7 .

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2019 року по справі № 520/13343/18 шлюб, зареєстрований 27 жовтня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , розірвано.

ОСОБА_1 , в обгрунтування позовних вимог, посилається на те, що відповідачка набула права власності на об`єкт будівництва, який не завершено, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

В силу вимог ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з вимогами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В силу вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини друга статті 364 ЦК України).

Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказані висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-56цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 759/3931/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано судові доказів про ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, та чи можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і чи технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Щодо вимог про стягнення коштів, то суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що кошти вказані в розписці були його особистими коштами, а не спільними коштами майна подружжя.

Показання свідка ОСОБА_3 суд не приймає до уваги, оскільки факт передачі грошових коштів у борг повинні підтверджуватися письмовою розпискою, а не показаннями свідка.

Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, керуючись законом, враховуючи те, що позивачем не надано доказів, які б давали підстави визначити ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов не обґрунтований, а тому задоволенню не підлягає.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скаржник в апеляційній скарзі вийшов за межі позовних вимог, та зазначав що до теперішнього часу право власності на спірну недобудовану квартиру відповідачем не зареєстровано у встановленому ,законом порядку та відповідні правовстановлюючі документи відповідач не отримав, тобто майнові права до теперішнього часу не реалізовані. На теперішній час майнові права не обтяжені борговими зобов?язаннями на користь третіх осіб. Враховуючи, що Договір М3Б/ПР- 1-24 про інвестування від 12 січня 2006 року між відповідачем та Приватним підприємством «ПРОГРЕС-РИЕЛТ», за яким подружжя ОСОБА_4 придбало майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , будівництво якого не завершено, був укладений за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу, і також враховуючи, що подружжя повністю викупили передані в іпотеку майнові права в 2018 році за рахунок сумісних коштів сторін за час їх спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, можна прийти до висновку, що на момент розгляду справи, відповідачу, як інвестору, належать майнові права на недобудований об?єкт нерухомого майна, який у свою чергу є спільною сумісною власністю подружжя. Такі вимоги апеляційної скарги не можуть бути розглянуті апеляційним судом, так як апеляційний суд є судом другої інстанції та переглядає справу за встановленими фактами судом першої інстанції та в межах позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено, та до такої речі можливе встановлення будь-яких суб?єктивних майнових, а також зобов?язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства, не є слушною, так як при вирішенні питання про виникнення, зміну та припинення суб?єктивних цивільних прав стосовно об?єкта незавершеного будівництва слід враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами, однак виходячи з обставин справи які апелянтом не оспорюються доведено, що до теперішнього часу право власності на спірну недобудовану квартиру сторонами не зареєстровано у встановленому законом порядку та відповідні правовстановлюючі документи відповідач не отримав, тобто майнові права до теперішнього часу не реалізовані.

Інші доводи апеляційної скарги є непогодженням апелянта з прийнятим рішенням і по суті не є критикою рішення, вірних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною апелянта не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 липня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов