Провадження № 22-ц/824/8333/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

10 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 185 914,62 грн та судовий збір у розмірі 1 859,15 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що її батько ОСОБА_2 , спадкоємицею якого вона є, працював у ДП «НДІ «КВАНТ» на посаді провідного конструктора-інженера.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після чого відповідачем було видано наказ від 15.09.2020 року № 273-к/тр про припинення роботи у зв`язку із смертю.

Згідно довідки ДП «НДІ «КВАНТ» від 19.05.2021 року № 334, яка була видана їй у зв`язку з оформленням спадщини, за час роботи на вказаному підприємстві ОСОБА_2 було нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі 185 914,62 грн., у тому числі, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 2 750,42 грн.

Відповідно до довідки Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. від 09.06.2021 року № 80/01-16 позивач є єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_2 за законом.

Вказувала, що листом ДП «НДІ «КВАНТ» від 14.07.2022 року № 160-696 відповідач, не заперечуючи наявність заборгованості по заробітній платі, з посиланням на відсутність грошових коштів, фактично відмовився від виконання свого зобов`язання.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 59 905,75 грн та судовий збір у розмірі 599,06 грн, а в іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням в частині відмовлених вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що місцевий суд не правильно застосував до спірних правовідносин положення ст.117 КЗпП України, позаяк нею не заявлялися вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки належних працівнику сум при звільненні.

Відповідач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 117 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати за період часу з грудня 2019 року до вересня 2020 року у розмірі 59 905,75 грн.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ) є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. від 09.06.2021 року № 80/01-16 (а. с. 10).

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДП «НДІ «КВАНТ», що підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_2 (а. с. 14 - 18)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 5).

ДП «НДІ «КВАНТ» було видано наказ від 15.09.2020 року № 273-к/тр про припинення роботи у зв`язку із смертю ОСОБА_2 (а. с. 13).

Відповідно до довідки ДП «НДІ «КВАНТ» від 19.05.2021 року № 334 загальна сума заборгованості ДП «НДІ «КВАНТ» перед ОСОБА_2 із заробітної плати станом на 19.05.2021 року становить 185 914,62 грн., у тому числі, компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 2 750,42 грн (а. с. 11).

Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя (виплати нараховані, але не отримані спадкодавцем), передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Як визначено у ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума заборгованості ДП «НДІ «КВАНТ» перед ОСОБА_2 із заробітної плати станом на 19.05.2021 року становить 185 914,62 грн., у тому числі, компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 2 750,42 грн.

Таким чином, оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. 117 КЗпП України, позаяк позивач не заявляла вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки належних працівнику сум при звільненні, а просила стягнути з відповідача на свою користь успадковану нею заборгованість по заробітній платі у розмірі 185 914,62 грн, що підлягає стягненню з роботодавця без обмеження будь-яким строком.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 185 914,62 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та зміною рішення, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача і витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість із нарахованої, але не виплаченої її померлому батьку ОСОБА_2 заробітної плати, у розмірі 185 914 (сто вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 62 копійки.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4 647 (чотири тисячі шістсот сорок сім) гривень 87 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: