Справа № 308/8439/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Сливка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Фазикош О.В., за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Позовну заяву мотивує тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав Заяву №б/н від 14.04.2010. Для користування кредитним рахунком Відповідач отримав кредитну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 15.06.2020 має заборгованість в розмірі 61 297,49 грн., яка складається з: 23 232,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21745,71 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 16 319,05 грн. - пеня.

Враховуючи вищенаведене АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути загальну заборгованість у розмірі 61 297,49 грн., а також судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 23 232,73 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 2 102 грн.

У задоволенні інших вимог позову - відмовлено.

На зазначене рішення АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користуванням кредитом та пені й у цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір між апелянтом та позивачем було укладено у встановленому законом порядку, договір є обов`язковим для виконання. Позивач виконав свої зобов`язання по договору, і у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по договору, відповідач повинен погасити заявлену Банком заборгованість по договору кредиту. Вказує, що Банком доведено факт укладення договору в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, у мовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Відповідач підписав заяву, користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості, тобто висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Однак суд взяв до уваги вказану заяву та не перевірив належним чином додані позивачем докази, зокрема, розрахунок заборгованості та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Розгляд справи в апеляційній інстанції призначався неодноразово та і в дане судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився і не надав суду доказів поважності такої неявки та/або відкладення судового розгляду.

Згідно пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Як вбачається зі змісту Довідки про причини повернення судової повістки з рекомендованим повідомленням 88008 7 432311 5 від 28.03.2023, міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 відмовився отримати судову повістку.

За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

А відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги. Наведене на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 не призведе до порушення процесуальних прав останнього у спірних правовідносинах.

А звідси, колегія суддів вважає що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка ОСОБА_1 , не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відсотків та неустойки, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позов лише частково, суд першої інстанції вважав, що надані банком довідка про умови кредитування та витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин надання банківських послуг.

Апеляційний суд не погоджується у цілому з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Нормами статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

У матеріалах справи наявна Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14.04.2010, а.с. 11. В такій ідеться про те, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку у виді платіжної картки «Універсальна»/GOLF. ОСОБА_1 погодився з тим, що Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним та Банком договір надання банківських послуг.

До апеляційної скарги Банк долучив Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА», 55 днів пільгового періоду» від 24.11.2010 року. Окрім базової % ставки в місяць 2,5% з визначеним розміром щомісячних платежів 7% довідка також містить визначення нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, яка становить 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, а.с. 95.

У витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» за тарифним планом «УНІВЕРСАЛЬНА», 55 днів пільгового періоду» в графі Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів зазначено, що така встановлюється в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості кредиту + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Такий же розмір пені нараховується + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше, а.с. 12.

Довідкою банку стверджується, що ОСОБА_1 отримав 21.06.2018 кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої по 30.04.2022 року. Інша кредитна картка після цієї дати не видавалась позичальнику, а.с. 10.

Згідно долученого до справи Розрахунку заборгованості за Договором б/н від 14.04.2010, який укладено між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 01.10.2019 року здійснено нарахування Пені за прострочене зобов`язання у сумі 16 319,05 грн, а.с. 3-6. Також розрахунком заборгованості за Договором б/н від 14.04.2010, який укладено між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 15.06.2020 року підтверджено наявність заборгованості за пенею у сумі 16 319,05 грн, а.с. 7-8.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією із сторін у формулярах або інших стандартних умовах і можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля лише однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

При цьому, договір про надання банківських послуг за своїм змістом є ширшим, ніж кредитний договір, оскільки передбачає можливість клієнта в подальшому скористатись тими послугами банку, які визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, шляхом прийняття пропозиції банку у спосіб, визначений такими Умовами.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись у суд з даним позовом Банк покликався на те, що ОСОБА_1 після ознайомлення із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку проявив бажання особистого волевиявлення на укладення Договору б/н від 14.04.2010 року. Таке волевиявлення було відображено у підписанні 14.04.2010 Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та у підписанні 24.11.2010 Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА», 55 днів пільгового періоду». ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився з наданими в письмовому вигляді Умовами та Правилами надання банківських послуг, та також Тарифами банку, які зобов`язався виконувати у відповідності до вимог зазначених у Договорі про надання банківських послуг. Вказане є підтвердженням того, що сторонами Договору погоджені істотні умови з надання банківських послуг, які є обов`язковими для сторін та підлягають безумовному виконанню.

Відтак, приєднання ОСОБА_1 до запропонованих Банком умов викладених у формулярі та стандартних формах щодо надання банківських послуг є свідченням укладення між сторонами Договору приєднання. Протилежного в судовому засіданні ОСОБА_1 не доведено.

За цієї обставини, висновок суду першої інстанції з приводу того, що ОСОБА_1 не укладав з ПриватБанком Договору про надання банківських послуг є передчасним.

Як зазначено у другому реченні частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною другою статті 184 ЦК України передбачено, що річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Згідно з частинами один, три статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Та як передбачено у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА», 55 днів пільгового періоду» від 24.11.2010 року, така містить графу Пеня за невчасне погашення заборгованості, якою передбачено пеню в 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць.

Крім цього, у витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» за тарифним планом «УНІВЕРСАЛЬНА», 55 днів пільгового періоду» в графі Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів зазначено, що така встановлюється в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості кредиту + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Такий же розмір пені нараховується + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше.

У розрахунку заборгованості за Договором б/н від 14.04.2010, станом на 01.10.2019 року здійснено нарахування Пені за прострочене зобов`язання у сумі 16 319,05 грн. Також розрахунком заборгованості за Договором б/н від 14.04.2010, станом на 15.06.2020 року підтверджено наявність заборгованості за пенею у сумі 16 319,05 грн, а.с. 7-8.

Зазначеними розрахунками заборгованості за Договором б/н від 14.04.2010 стверджується, що станом на 15.06.2020 значиться наявним нарахування ОСОБА_1 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення погашення кредитних коштів відповідно до умов Договору б/н від 14.04.2010 року.

Відтак, вимога Банку про стягнення з ОСОБА_1 нарахованої пені за невиконання ним грошового зобов`язання передбаченого умовами Договору б/н від 14.04.2010 року є правомірною, тому підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За правилом частини один статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявляючи таку вимогу Банк послався на підпункт 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, яким передбачено, що Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки Універсальна; 84,0% - для картки Універсальна голд.

До матеріалів справи Банком долучено Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які затверджено наказом від 06 березня 2010 року за № СП-2010-256. Та зміст підпункту 2.1.1.2.12 цих Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що по закінченню строку дії відповідна Картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії), по зверненню Клієнта у Банк, згідно діючим тарифам. Перевипуск карти на новий строк здійснюється при дотриманні Клієнтом умов обслуговування Карти, передбачених Договором, а.с. 30.

Дослідивши зміст як Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14.04.2010, так і Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА», 55 днів пільгового періоду» від 24.11.2010 року, колегія суддів не встановила домовленості сторін по зобов`язанню ОСОБА_1 сплати на користь Банку проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю в розмірі: 86,4% - для картки Універсальна; 84,0% - для картки Універсальна голд.

А звідси, відсутні правові підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі таку істотну умову Договору приєднання як сплата відсотків від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки Універсальна та 84,0% - для картки Універсальна голд.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку з приводу того, що позовна вимога про стягнення суми 21 745,71 грн. заборгованості за відсотками, які нараховано на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України як така, що не передбачена умовами Договору б/н від 14.04.2010 не підлягає задоволенню.

Відтак, апеляційний суд вважає таку вимогу необґрунтованою належними, допустимими та достатніми доказами, у зв`язку із чим вона є недоведеною.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право банку у спірних правовідносинах в частині стягнення пені є порушеним, тому дана позовна вимога підлягає задоволенню за вищенаведених доводів, та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги є частково підставними.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає частковому скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

При зверненні до суду із позовом, сплачено суму 2 102,00 грн, судового збору, а.с. 57. За подання апеляційної скарги, сплачено суму 3 153,00 грн, судового збору, а.с. 100. А всього банком сплачено судового збору у розмірі 5 255,00 (2 102,00+3 153,00) гривень.

Апеляційним судом задоволено позовні вимоги лише у сумі 16 319,05 гривень із заявленої суми 61 297,49 гривень, що становить 26,62 відсотків.

Тому з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума 1 398,88 гривень (5255,00 х 26,62%), судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року скасувати частково в частині пені, відхиленої позовної вимоги та постановити у даній справі постанову суду про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканця: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок НОМЕР_3 , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.04.2010 року, що утворилась на 15.06.2020 року у сумі 16 319,05 гривень, нарахованої пені, а також судові витрати у розмірі 1 398,88 гривень, судового збору.

У решті вимоги, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 липня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: