_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/149/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі :

Головуючого судді - Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Солтановської Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 , Одеська міська рада, Депртамент земельних ресурсів Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_3 , власницю земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :43:013:0023 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні суміжною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтування паркану та відновлення межових знаків земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :43:013:0023 згідно кадастрового плану з Державного земельного кадастру. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований за фактичним використанням на земельній ділянці 668 кв.м.

Позивач зазначила, що єдиний в`їзд до будинку АДРЕСА_1 був у користуванні як попереднього власника, так і у Позивачки. Площа усього проїзду 207,71 кв.м. входила у виділену у 1976 році земельну ділянку загальною площею 602 кв.м. З 1974 року та до сьогодні єдиним входом до житлового будинку є проїзд з АДРЕСА_2 , шириною 2,50 кв.м., який є суміжним з земельними ділянками сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Як стверджує позивач, Відповідач порушила межі суміжної з Позивачем земельної ділянки, а саме встановила паркан поза встановленими межовими знаками земельної ділянки, яка є у власності Відповідача. Цим парканом Відповідач значно зменшила ширину спірної частини земельної ділянки (проїзду до житлового будинку Позивача) чим порушила пожежні норми. Відповідач ігнорує неодноразові вимоги Позивача щодо усунунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою та перенести свій паркан на встановлені межові знаки.

З урахуванням викладеного, позивач звернулась до суду для захисту свого права на користування земельною ділянкою.

Ухвалою судді від 24.12.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

Одночасно з подачею позову, позивач звернулась до суду з клопотанням, в якому просила: витребувати в Управлінні земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради документи, на підставі яких Рішенням Одеської міської ради №5283-VII від 11.12.2019р. було надано ОСОБА_6 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24.12.2020 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено.

22 січня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою, в якій просила постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, вказуючи на те, що без дотримання принципів змагальності та диспозитивності, та пропорційності неможливо буде постановити законне та обґрунтоване рішення по справі, а також у позові позивач ставить питання про призначення судової земельно-технічної експертизи, що можливо тільки в порядку загального позовного провадження.

25 січня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надала до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

03.02.2021 року ОСОБА_5 через канцелярію суду надала заяву, в якій просила залучити її в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору до участі у справі, вказуючи на те, що майбутнє рішення суду може вплинути на її права та обов`язки.

Ухвалою суду від 03.02.2021 року вказані клопотання були задоволенні.

18.02.2021 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшла заява, в якій вона просила залучити в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеську міську раду та управління земельних ресурсів департаменту комунальної власності Одеської міської ради до участі у справі.

24.02.2021 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшла заява про витребування доказів, в якій вона просила витребувати з канцелярії суду оригінал справи № 2-6992/11, що розглянуто суддею Петренко В.С., яка знаходиться в архіві Київського районного суду м. Одеси, які містять судово-будівельну експертизу та оригінали матеріалів виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, що знаходяться у Другого Київського ВДВС для огляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 24.02.2021 року вказані клопотання було задоволено.

В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 23.04.2021 року, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила витребувати офіційну інформацію з управління земельних ресурсів Одеської міської ради про належність земельної ділянки між адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 23.04.2021 року клопотання представника відповідача про витребування доказів було задоволено.

В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 07.06.2021 року, представник Департаменту земельних ресурсів Одеської міської - Самокиш Інна Василівна, звернулась до суду з заявою, в якій просила замінти третю особу у справі, а саме - Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на Депртамент земельних ресурсів Одеської міської ради (9).

Ухвалою суду від 07.06.2021 року вказане клопотання було задоволено, замінено третю особу - Управління земельних ресурсів департаменту комунальної власності Одеської міської ради на Депртамент земельних ресурсів Одеської міської ради.

В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 08.07.2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила призначити у справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити питання: 1.Чи відповідають фактичні межі та площі земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :43:013:0023 площі та межам відповідно до даних Державного земельного кадастру? 2. Якщо не відповідають межі та площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :43:013:0023 зазначити варіанти відновлення меж відповідно до правовстановлюючих документів? 3. Визначити межі та площі земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка повинна знаходиться в користуванні ОСОБА_1 згідно інвентаризаційних данних, що поребувають в матеріалах справи. 4. Чи відповідає ширина в`їзду на земельку ділянку, якою користується ОСОБА_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 будівельним та пожежним нормам та правилам? 5. Чи являється земельна ділянка, якою користується ОСОБА_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 землями загального користування (такими як проїзд, прохід) ? 6. Якщо земельна ділянка, якою користується ОСОБА_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 являється землями загального користування (такими як проїзд, прохід) вказати на підставі яких документів? Проведення експертизи просила доручити експертам ПП «Одеського науково-дослідного центру експертних досліджень ім. С.С. Скибінського» (65029 м. Одеса, вул.. Коблевська, 21, оф. 3 тел. НОМЕР_2).

Ухвалою суду від 08.07.2021 року клопотання представника позивача було задоволено. Провадження у справі на час проведення укспертизи зупинено.

04 квітня 2022 року до канцелярії суду надійшли матеріали цивільної справи з клопотанням судового експерта Скибинської Т.М., в якому вона просить: 1. Надати Проект землеустрою або Технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 2. Надати Проект землеустрою або Технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 3. Надати письмовий дозвіл на залучення сертифікованих інженерів - геодезистів (на розсуд суду або судового експерта) для виконання комплексу топографо - геодезичних вишукувань земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Вищевказане клопотання 06.04.2022 року було вручено під особистий підпис представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Також клопотання експерта було надіслано на електронну адресу представнику відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

У зв`язку з тим, що сторонами не було надано до суду жодних клопотань та документів, які просив надати судовий експерт, ухвалою суду від 06.07.2022 року було відновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

В ході судового засідання, яке відбулось 04.08.2022 року, позивач ОСОБА_1 просила призначити у справі земельно-технічну експертизу та доручити судовому експерту провести експертне дослідження за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 04.08.2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової земельно-технічної експертизи було задоволено. Провадження у справі на час проведення укспертизи зупинено.

06 березня 2023 року до канцелярії суду надійшов висновок експертів № 039/2022 від 17.02.2023 року комплексної судової земельно-технічної експертизи разом з матеріалами цивільної справи.

Ухвалою суду від 07.03.2023 року було відновлено провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

В подальшому ухвалою суду від 26.04.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтрималаи в повному обсязі, наполягали на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Треті особи у судове засідання не з`явились повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами врегульовані чинним ЦК України та Земельним Кодексом України.

В судовому засіданні встановлено, що Позивачу на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 17.03.2020 року. 1/10 частки житлового будинку, укладеного з ОСОБА_6 , посвідченого Орзіх В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 81 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204487743 від 17.03.2020 року; Договором купівлі-продажу від 17.03.2020 року 9/10 часток житлового будинку, укладеного з ОСОБА_6 , посвідченого Орзіх В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 79 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204482771 від 17.03.2020 року.

Право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 подарований попереднім власником ОСОБА_6 , належало йому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів м.Одеси 29.01.1987 року, яке було зареєстровано у Одеському міському бюро технічної інвентаризації за № 20393 стор.169 кн.201 від 10.03.1987 р.

Відповідно до Довідки № 188 від 23.03.1976 року, виданої колгоспом ім. К.Лібкнехта, попередньому власнику ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка площею 0,575 га.

Відповідно до технічної інветаризації, проведеною Одеським бюро технічної інвентаризації 16.06.1976 року та 18.10.1985 року зі схематичним планом земельної ділянки, яка була виділена попередньому власнику ОСОБА_6 розміром 602 кв.м.

02.04.2012 року попередній власник ОСОБА_6 подав до Одеської міської ради заяву щодо надання дозволу на оформлення землекористування за адресою: АДРЕСА_1 (вх. № 01-27/К-34-486), що підтверджується відповіддю ОМР № 01-27/К 34-486-08.

11.12.2019 року попередній власник ОСОБА_6 отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно Рішення Одеської міської ради № 5483-VІІ «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведених земельних ділянок».

Відповідно до технічного паспорту, виданого ФОП ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальна площа земельгої ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок, складає 668 кв.м.

Слід зазначити, що в договорах купівлі-продажу частин житлового будинку від 17 березня 2020 року зазначено, що придбаний позивачем житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 668 кв.м., та захищаючи своє право, позивач вказувала, що земельна ділянка, яка на теперішній час перебуває у її фактичному користуванні, має значно менший розмір.

Однак, під час розгляду справи суду не вдалось з`ясувати, за рахунок чого площа земельної ділянки, що виділялась колишньому власнику, - 0,575 га збільшилась до розміру 668 кв.м., який саме орган та яким рішенням її виділяв, в результаті якого правочину воно була набута тощо, а також не було встановлено, якою саме площею земельної ділянки на теперішній час користується позивач, чи була вона зменшена/збільшена та за рахунок чого саме.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджувала, що внаслідок набуття нею права власності на будинок, до неї перейшло право користування земельною ділянкою для його обслуговування, у зв`язку з чим вона, маючи намір приватизувати належну їй земельну дялянку, звернулась до Одеської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 668 кв.м., однак, доказів відмови у наданні такого дозволу суду не надала, що свідчить про відсутність порушеного права.

Крім того, позивач стверджувала, що коли вона оглядала земельну ділянку, що мала намір придбати, колишній власник говорив їй, що спірний проїзд перейде до її особистої власності.

Однак, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2013 року у справі № 2-6992/11 було зобов`язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_8 перешкод у ркористуванні проїздом, що розташований вздовж земельної ділянки ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 та позначений на державному акті на право власності на земельну ділянку серія ОД № 062523 літерами від «Д» до «А», землі, що знаходяться у розпорядженні Одеської міської ради, шляхом звільнення проїзду спільного користування.

При розгляді вищезазначеної справи судом було встановлено, що земельна ділянка, якою користується ОСОБА_6 (попередній власник) не приватизована, її межі не визначені. Судом також встановлено, що вздовж земельної ділянки ОСОБА_8 (літ «Д» - «А» згідно державного акта) знаходився проїзд загального користування, землі Одеської міської ради, яким користується ОСОБА_8 і ОСОБА_6 . У державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЩД № 062523 літерами від «Д» до «А» позначені землі, що знаходяться у розпорядженні Одеської міської ради, - проїзд.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд також бере до уваги, що нині в Україні зазначення кадастрового номеру земельної ділянки під житловим будинком, будівлею або спорудою в договорі, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти, є обов`язковим. Кадастровий номер земельної ділянки є істотною умовою договору купівлі-продажу гаражу.

Відповідно до положень статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини (договори), зокрема щодо відчуження нерухомого майна.

Нотаріуси у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Нотаріус при вчиненні нотаріальної дії перевіряє, чи відповідає зміст посвідчуваного ним правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін (частина друга статті 54 Закону).

При цьому, слід зазначити, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України або не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно зі статтею 41 Земельного кодексу України (далі - Кодекс) житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Водночас відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс1) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації (частина шоста статті 120 Кодексу1).

Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування (абзац 12 частини першої статті 1 Закону1).

Згідно з положеннями статті 791 Кодексу земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок.

Слід зазначити, що кадастровий номер земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 не присвоювався, земельна ділянка, якою користувався ОСОБА_6 (попередній власник) приватизована не була, її межі не визначені, таким чином позивач не набула на неї право власності.

Відповідач ОСОБА_3 є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 26.10.2013 року, посвідченого Главацьким В.А., приватним нотаріусом Одеського міського округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1920 та власницею земельної ділянки площею 0,0581 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:43:013:0023 на підставі Договору дарування від 26.10.2013 року, посвідченого Главацьким В.А., приватним нотаріусом Одеського міського округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1924, отримавши в дар домоволодіння та земельну ділянку від свого батька ОСОБА_9 . Що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 225097059 від 22.09.2020 р.

ОСОБА_8 належав житловий будинок на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого житлокомунвідділом Виконавчого Київської районної ради народних депутатів трудящих м.Одеси від 10.06.1976 року, а земельна ділянка площею 0,0581 га належала на підставі Державного акту на право ті на земельну ділянку серія ОД № 062523 від 15.03.2005 року.

Звертаючимсь до суду з позовом позивач вказує, що єдиний в`їзд до будинку АДРЕСА_1 був у користуванні як попереднього власника так і у Позивачки. Площа усього проїзду 207,71 кв.м. входила у виділену у 1976 році земельну ділянку загальною площею 602 кв.м. З 1974 року та до сьогодні єдиним входом до житлового будинку є проїзд з АДРЕСА_2 , шириною 2,50 кв.м., який є суміжним з земельними ділянками сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , та зазначає, що Відповідач порушила межі суміжної з Позивачем земельної ділянки, а саме встановила паркан поза встановленими межовими знаками земельної ділянки, яка є у власності Відповідача.

Однак, згідно висновку судового експерта Рапач К.В., ширина спірного проїзду становить 2,63 -3,3 м, що відповідає відомостям, зазначеним в технічному паспортв від 16.06.1976 року, де зазначена ширина проїзду 2,5 метра.

Крім того, слід зазначити, що згідно висновку судового експерта Скибинської Т.М., виконаного 17.02.2023 року, експертом встановлено, що фактична межа земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , яка знаходиться у власності ОСОБА_3 , з боку проходу/проїзду не відповідає межі, яка відображена у копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну дялянку від літ. "Д" до літ. "А" сумарною довжиною 51,05м за рахунок того, що по всій довжині фактична межа зміщена в бік проходу/проїзду на 0,83 м-2,09м та частина будівель/прибудов виходять за межі земельної ділянки, однак, вказані обставини жодним чином не порушують права позивача, так як земля від літ. "Д" до літ. "А" є проїздом загального користування та знаходиться у власності Одеської міської ради, яка, у разі необхідності, могла б звернутись до суду з даним позовом.

Належність спірного проїзду Одеській міській раді підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2013 року, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.12.2014 року, витягом з Державного земельного кадастру (т.1, а.с.133-137), повідомленням ГУ Національної поліції в Одеській області від 06.10.2020 року (т.1, а.с.232), Актом обстеження земельної ділянки Департаменту Земельних ресурсів від 01.06 2021 року (т.2, а.с. 21-23).

Також суд враховує, що особисто відповідач ОСОБА_3 жодних дій щодо встановлення паркану, будівництва будь-яких будівель, встановлення труб, проведення газопроводу тощо не здійснювала і такий порядок користування земельною ділянкою склався між попередніми власниками сусідніх будівель, а позивач взагалі не змогла вказати, коли саме відбулось порушення її прав, враховуючи, що ворота з АДРЕСА_2 були знесені ОСОБА_6 ще 11.03.2020 року на виконання судового рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Тобто, законодавство пов`язує право звернення за судовим захистом з суб`єктивною думкою фізичної особи щодо порушення чи оспорювання її інтересів; об`єктивна наявність чи відсутність таких порушень встановлюється під час розгляду справи.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Водночас, за змістом вказаної статті, а також інших норм, які гарантують право на звернення до суду (Конституція України, ЦК України та інші нормативно-правові акти) повинні існувати порушення права чи законного інтересу або спір щодо них на момент звернення до суду.

Відтак, звертаючись до суду з вимогою про усуненні перешкод у користуванні власністю, позивачем не доведено, які саме її права були порушені іншою особою, до якої пред`явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України, зокрема в перешкоджанні користуватися земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 , Одеська міська рада, Депртамент земельних ресурсів Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволенню не підлягають, через їх недоведеність.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають

Керуючись ст. 88 ЗК, ст. ст. 355, 358, 364, 373, 367, 386 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 , Одеська міська рада, Депртамент земельних ресурсів Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 11.07.2023 року