Провадження № 6/344/127/23
У Х В А Л А

12 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Домбровської Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Маланія Ю.А.,

за участі заявника ОСОБА_1 , представників ГУ ДПС в Івано-Франківській області Токар В.І., Бабій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі №2-4910/2003 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа №2-4910/2003 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у даній справі №2-4910/2003, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2003 року та ухвалою Верховного Суду України від 20 травня 2004 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ першого заступника голови ДПА в Івано-Франківській області Смачила М.В. №188-о від 08.11.2000 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за ст. 36 п.2 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку виконання обов`язків начальника відділу апеляцій;

ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді виконуючого обов`язки начальника відділу апеляцій ДПА в Івано-Франківській області з 08.11.2000 року;

Стягнуто з ДПА в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 20987,93 гривні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 105,88 гривень судових витрат;

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДПА в Івано-Франківській області 20987,93 гривні шкоди, заподіяної організації у зв`язка з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді виконуючого обов`язки начальника відділу апеляцій ДПА в Івано-Франківській області та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в сумі 618,20 гривень звернуто до негайного виконання.

В матеріалах цивільної справи №2-4910/2003 міститься розписка ОСОБА_1 про отримання ним 15.09.2003 року виконавчого листа від 15.09.2003 року у справі №2-4910/2003 (аркуш 339 справи №2-4910/2003).

Також в матеріалах даної справи міститься заява ОСОБА_1 від 12.01.2004 року (подана після набрання рішенням суду законної сили) про видачу виконавчого листа про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 20987,93 грн. та судових витрат.

Інших відміток про отримання виконавчих листів у матеріалах справи №2-4910/2003 немає.

Враховуючи вищезазначене, Суд приходить до висновку, що 15.09.2003 року Івано-Франківським міським судом було видано ОСОБА_1 виконавчий лист в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді виконуючого обов`язки начальника відділу апеляцій ДПА в Івано-Франківській області та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в сумі 618,20 гривень, яке згідно резолютивної частини рішення суду від 12 вересня 2003 року було звернуто до негайного виконання.

26 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, виданого 15.09.2003 року Івано-Франківським міським судом, та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що 15 вересня 2003 року він пред`явив до примусового виконання у відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського МУЮ виконавчий лист, виданий 15.09.2003 року Івано-Франківським міським судом згідно Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у даній справі №2-4910/2003, на підтвердження чого надав суду копію заяви про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2003 року з відміткою органу ДВС про її отримання 15.09.2003 року. Однак, до сьогоднішнього дня вищевказане судове рішення не виконано, жодних документів виконавчого провадження з органів ДВС він не отримував. Вважає, що відсутність у нього оригіналу виконавчого листа на руках та зміст отриманої ним відповіді органу ДВС про відсутність виконавчих проваджень на виконання даного виконавчого листа є доказом факту втрати такого виконавчого листа. Крім того, заявник в судовому засіданні стверджував, що пред`явлення ним 15.09.2003 року виконавчого листа до виконання перервало строк його виконання, а тому такий строк, на думку ОСОБА_1 , взагалі не пропущено.

Заявник в судових засіданнях подану заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав, викладених у даній заяві та письмових поясненнях.

Представниками Головного управління ДПС в Івано-Франківській області подано на адресу суду письмові заперечення на заяву ОСОБА_1 , в яких представник покликається на те, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області не є правонаступником прав та обов`язків відповідача у справі №2-4910/2003 Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, а тому не є належним учасником даного судового провадження.

Крім того, по суті заяви представник у поданих поясненнях покликається на відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання через 20 років після видачі виконавчого листа, оскільки поважних причин для цього, на думку представника, не доведено.

В судовому засіданні представники Головного управління ДПС в Івано-Франківській області заперечили проти задоволення заяви ОСОБА_1 , просили відмовити у її задоволенні з викладених у письмових поясненнях підстав.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 06.07.2023 року про витребування доказів (інформації щодо перебування на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Івано-Франківського МУЮ у період з 15.09.2003 року виконавчого провадження щодо виконання Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у даній справі №2-4910/2003 (Виконавчий лист від 15.09.2003 року у справі №2-4910/2003), стягувачем у якому є ОСОБА_1 , з наданням копій прийнятих у даному виконавчому провадженні рішень) Відділом державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду направлено листа №108156 від 11.07.2023 року, за змістом якого на примусовому виконанні у відділі ДВС згідно даних АСВП не перебували виконавчі провадження з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у справі №2-4910/2003 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, у зв`язку з чим неможливо надати копії відповідних постанов.

Проаналізувавши доводи учасників процесу, вирішуючи заяву, Суд зауважує наступне.

Згідно статті 353 ЦПК України від 18.07.1963 року (був чинним станом на час видачі виконавчого листа, втратив чинність 01.09.2005 року) замість втраченого оригіналу виконавчого листа суд, який постановив рішення, може видати дублікат.

01.09.2005 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України від 18.03.2004 року (надалі також «ЦПК України»).

Відповідно до п. 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи зміст п. 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Такі правові висновки сформульовано у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2018 року у справі №474/783/17 (провадження №61-29св17) та від 10 жовтня 2018 року у справі №2-504/11 (провадження №61-41846св18).

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, підставою для видачі дубліката виконавчого листа є втрата його оригіналу, а підставою поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є визнані судом поважні причини такого пропуску.

Поважними за змістом вказаної норми процесуального права визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Обов`язок подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа і причин пропуску строку закон покладає на заявника.

Водночас, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі №5/229-04, від 23.05.2019 року у справі №5023/1702/12, від 21.01.2019 року у справі №916/215/15-г).

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону №1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (в редакції станом на 12-15.09.2003 року) визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) виконавчі листи та інші судові документи протягом трьох років.

Аналогічним чином строки пред`явлення виконавчих документів до виконання визначені статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року. Так, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Разом з цим, вказані норми Конституції України, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження, як шляхом діалогу, зокрема і письмового, з відповідними органами виконавчої служби, так і за допомогою засобів дистанційного доступу до інформації про хід виконавчого провадження.

Будучи обізнаним про строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, стягувач має проявити належну добросовісність та заінтересованість у виконанні судового рішення, зокрема з розумним інтервалом часу вживати заходів щоб дізнатись про стан відомих виконавчих проваджень.

Зокрема, відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного до 05.10.2016р.), - сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року аналогічно закріплено права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Зміст наведених норм законодавства про виконавче провадження передбачає обізнаність особи про хід і обставини виконавчого провадження.

Тобто, стягувач, як сторона виконавчого провадження мав безперешкодну можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження і вчинити передбачені законом дії за наслідками прийняття державним виконавцем певних рішень у виконавчому провадженні.

Однак, з матеріалів справи випливає, що фактично заявник, як сумлінний стягувач, протягом дев`ятнадцяти років після пред`явлення виконавчого листа до виконання не цікавився ходом виконавчого провадження.

Дані про те, що заявник протягом цих 19-ти років звертався до ВДВС та цікавився ходом виконання, але йому не спрямовано відповідну інформацію, суду не надано, тоді як звернувши виконавчі листи до виконання та не отримавши у визначений законом строк задоволення своїх вимог, стягувач вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження.

Суд звертає увагу на те, що виконавчий лист Івано-Франківського міського суду, про видачу дубліката якого та поновлення строку на пред`явлення до виконання якого ОСОБА_1 подано заяву, було видано 15.09.2003 року.

Вказаний виконавчий документ видавався на негайне виконання рішення суду про поновлення заявника на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Станом на час розгляду даної заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату та поновлення строку пройшло майже 20 років з часу прийняття рішення суду у справі №2-4910/2003 та набрання ним законної сили.

Відтак, непослідовною є позиція стягувача за виконавчим документом щодо невжиття ним протягом майже 20 років будь-яких активних заходів щодо виконання рішення суду про поновлення його на роботі.

Так, на обґрунтування своєї заяви заявником надано суду копію його заяви до органу державної виконавчої служби від 15.09.2003 року про відкриття виконавчого провадження про поновлення його на роботі, на якій міститься штамп органу ДВС з датою 15.09.2003 року без підпису відповідальної особи про прийняття такої заяви.

Копії виконавчого листа від 15.09.2003 року, як і будь-яких інших документів виконавчого провадження, ОСОБА_1 суду не надано.

На запитання суду щодо порядку реалізації ОСОБА_1 прав стягувача у виконавчому провадженні (подання заяв про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, про отримання копій документів, оскарження дій державного виконавця чи прийнятих у виконавчому провадженні рішень тощо) ОСОБА_1 зазначив про те, що 15.09.2003 року він подав заяву про відкриття виконавчого провадження (цього, на його думку, є достатньо), і більше ніяких документів йому не надходило, в тому числі і не поверталося оригіналу виконавчого листа. Він усно звертався до державного виконавця у виконавчому провадженні, письмових звернень не було.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 918/333/13-г, «стягувач, який подав до відповідного органу державної виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження мав як заінтересована особа у виконанні судового рішення, ухваленого на її користь, цікавитись виконавчим провадженням та отримувати від державного виконавця інформацію про проведення виконавчих дій у відкритому за її заявою виконавчому провадженні».

Заявник вважає, що відсутність станом на даний час у нього оригіналу виконавчого листа та відсутність такого оригіналу у органу ДВС свідчить про те, що такий виконавчий документ було втрачено.

На думку заявника, відповідальність за втрату виконавчого листа лежить на органі ДВС, який, за його твердженнями, оригіналу виконавчого листа заявнику не повертав; докази протилежного, за його твердженнями, органом ДВС не надано.

Однак Суд не може погодитися з такими твердженнями заявника, оскільки факт відсутності у нього оригіналу виконавчого листа підтверджується виключно його поясненнями, натомість належних доказів цього суду надано не було.

Будь-яких належних доказів втрати виконавчого листа (що його було загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання) Суду не представлено.

Крім того, саме на заявника ОСОБА_1 в даному провадженні покладено обов`язок доводити факт втрати виконавчого листа, а не на орган ДВС, який заявником в даному судовому провадженні не є.

На запитання суду щодо того, коли саме ОСОБА_1 стало відомо про втрату, з його слів, оригіналу виконавчого листа, ним було надано відповідь, що у 2022 році він звернувся із заявою до органу ДВС щодо надання інформації про відповідне виконавче провадження. Конкретної відповіді щодо конкретного строку, коли ОСОБА_1 виявлено втрату виконавчого листа Суду, окрім вищезазначеного, надано не було.

На запитання суду, чи в період часу з 2003 року по 2022 рік (тобто, протягом 19-ти років) ОСОБА_1 цікавився долею виконавчого листа від 15.09.2003 року, за яким його повинно було бути поновлено на роботі, заявником зазначено, що він подав заяву про відкриття виконавчого провадження і очікував виконання рішення суду органом державної влади.

Крім того, Суд звертає увагу, що зі змісту листа Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №108156 від 11.07.2023 року, наданого на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 06.07.2023 року про витребування доказів Відділом державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено, що на примусовому виконанні у відділі ДВС згідно даних АСВП не перебували виконавчі провадження з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у справі №2-4910/2003 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, у зв`язку з чим неможливо надати копії відповідних постанов.

Відтак, зміст відповіді органу ДВС свідчить про те, що з 15.09.2003 року на примусовому виконанні у відділі ДВС не перебували виконавчі провадження з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у справі №2-4910/2003 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, що спростовує посилання заявника про втрату оригіналу виконавчого листа саме органом ДВС.

Щодо питання поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, Суд в даному контексті зауважує на суперечливості позиції заявника з цього приводу, оскільки у поданій до суду заяві ОСОБА_1 просить визнати поважними причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, натомість, в судовому засіданні заявник надав пояснення, за змістом яких ним строк пред`явлення виконавчого документа взагалі не пропущено, оскільки такий строк, на думку ОСОБА_1 , перервався пред`явленням виконавчого листа до виконання у відділ ДВС (пункт «а» частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (в редакції закону станом на 12-15.09.2003 року) і можливо є перерваним і станом на сьогодні.

При цьому, Суд зауважує, що такі твердження заявника містять характер припущень, оскільки зміст відповіді органу ДВС свідчить про те, що з 15.09.2003 року на примусовому виконанні у відділі ДВС не перебували виконавчі провадження з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у справі №2-4910/2003 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а, відтак, підстави стверджувати про переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і конкретні періоди, на які строк переривався, відсутні.

Крім того, Суд зауважує, що в заявника ОСОБА_1 наявний на руках оригінал заяви від 15.09.2003 року про відкриття виконавчого провадження, тоді, коли такий оригінал згідно закону повинен міститися у матеріалах відповідного провадження, а не на руках у стягувача.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також зауважує, що в судовому засіданні Судом роз`яснювалося право учасників процесу ставити питання щодо витребування додаткової інформації, однак заявник таке заперечив, вважаючи достатніми в матеріалах справи доказів для розгляду його заяви по суті.

Відтак, щодо вимоги заяви про визнання причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та поновлення такого строку, Суд зауважує, що будь-яких обґрунтованих пояснень (з наданням підтверджуючих доказів), які б підтверджували поважність не вчинення ОСОБА_1 , як стягувачем за виконавчим документом, протягом 19-ти років дій щодо виконання рішення суду, яке прийнято на його користь, заявником Суду не надано.

Суд повторно зауважує, що виконавчий лист від 15.09.2003 року, про видачу дубліката і поновлення строку пред`явлення якого подано дану заяву, стосувався негайного виконання рішення суду.

Вимогами ж статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст. 433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виходячи з системного аналізу вимог Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року та п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), тобто має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05 жовтня 2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02 червня 2016 року.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа, суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11.

Строк звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого документу спливає з строком для пред`явлення такого до виконання. Від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. В разі визнання неповажними причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем і відмови у поновленні пропущеного строку, суд відповідно відмовляє у видачі дубліката виконавчого листа.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.

Згідно ст. 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Заявником не наведено причин, які є поважними та дають підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. При цьому, до виконавчої служби заявник, як стягувач, з приводу інформації про хід виконавчого провадження з приводу виконання судового рішення про поновлення його на роботі звернувся лише у 2022 році.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Пасивна позиція стягувача, а саме те, що ним не були вжиті жодні заходи вказують на те, що він не вживав активних дій реалізації своїх прав.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що, знаючи про судовий процес, учасник справи повинен в розумні інтервали часу вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого йому судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007).

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Зокрема, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини «Каракуця проти України».

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник суду не надав.

Окрім цього, обґрунтовуючи свою заяву, заявник посилається на те, що оригінал виконавчого документу втрачений.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, видача дубліката виконавчого листа взаємопов`язана із визначеним Законом України «Про виконавче провадження» строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заяву про видачу дубліката виконавчого листа може бути подано до суду тільки до закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, встановленого пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11.

З огляду на те, що стягувачем ОСОБА_1 на підтвердження обставин поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не представлено жодних доказів, враховуючи, що до суду стягувач звернувся лише у 26.06.2023 року, тобто після закінчення терміну для пред`явлення до виконання виконавчого документу, а його доводи щодо переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання містять характер виключно припущень; враховуючи, що стягувач реально та фактично не був позбавлений можливості цікавитися рухом виконавчого провадження в межах розумного строку, знайомитися з матеріалами виконавчого провадження та вживати інші дії, спрямовані на отримання інформації за виконавчим провадженням, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Враховуючи те, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився, і судом його не поновлено, відсутні, отже, і обґрунтовані підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви у повному обсязі.

Керуючись ст. 433, Перехідними положеннями Розділу ХІІІ ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі №2-4910/2003 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.07.2023 року.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Домбровська Г.В.