Справа № 509/2687/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року. Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

представниці відповідачки ОСОБА_1 адвоката Єштокіної Ю.В.

позивачки ОСОБА_2 та її представниці адвоката Кузнєцової Л.О.

представниці 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Органу опіки та піклування виконкому Овідіопольської селищної ради Одеської області Бачевської Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.07.2007 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Орган опіки та піклування виконкому Овідіопольської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.07.2007 р., ухваленому у даній справі, позов ОСОБА_2 був задоволений, позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнуто з ОСОБА_1 не працюючої, останнє відоме місце мешкання : АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.04.2007 р. і до повноліття дитини.

16.05.2023 р. відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 09.07.2007 р., в якій просила суд, поновити їй строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, пропущеного з поважних причин та скасувати заочне рішення та закрити цивільну справу у звїязку досягненням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на неналежне сповіщення її як відповідачки про дати, час та місце розгляду вказаної цивільної справи за вказаною в позові адресою : АДРЕСА_1 , за якою вона проживала до 2000 р., а після чого, разом з новонародженим сином ОСОБА_4 , 20.11.1999 р. переїхала за адресою реєстрації : АДРЕСА_2 , про що було відомо позивачці ОСОБА_2 (колишній свекрові), яка навмисно вказала у позові невірну адресу її проживання, що не було перевірено судом, у зв?язку з чим, вона не викликалась судом, повісток не отримувала. Крім цього, ОСОБА_1 вказує, що справа була розглянута в одне судове засідання, чим були порушені її процесуальні права, передбачені нормами ЦПК України. Також, відповідачка вказує, що заочне рішення їй не направлялось, і в матеріалах справи такі докази відсутні, а його копію вона отримала лише 08.05.2023 р. в обґрунтування своєї заяви, ОСОБА_1 зазначає, що як в позові, так і в заочному рішенні були вказані обставини, які не відповідають дійсності, а саме : зловживання нею спиртними напоями та наркотичними засобами, ухилення нею від виконання своїх батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дитини, що не було перевірено як судом, так і Органом опіки при наданні висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно її сина, з яким ніколи не припиняла стосунків.

В судовому засіданні представниця відповідачки ОСОБА_1 адвокат Єштокіна Ю.В. підтримала доводи заяви своєї довірительки та просила її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 та її представниця адвокат Кузнєцова Л.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення безпідставної заяви про перегляд заочного рішення з підстав, викладених у письмових запереченнях на заяву, зокрема, вказуючи на законність заочного рішення суду від 09.07.2007 р., про яке відповідачці ОСОБА_1 було добре відомо від ОСОБА_2 на протязі 16 років !, на протязі яких вона раз на рік відвідувала свого сина за місцем проживання бабусі ОСОБА_2 , і жодного разу не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього, а в подальшому неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 1999 р.н. та ніколи, на протязі 16 років не намагалася оскаржити вказане рішення суду, а також, стверджуючи про хибність доводів заяви ОСОБА_1 та надуманість підстав для перегляду заочного рішення суду, вказуючи, що дійсною підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з вказаною заявою є меркантильний інтерес безпідставного отримання нею матеріальної одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000 грн. внаслідок зникнення безвісті 23.04.2023 р. старшого оператора 1 протитанкового відділення протитанкового взводу РВП матроса ОСОБА_3 , 1999 р.н. після нанесення артилерійського обстрілу поблизу с. Новокалинове Донецької області збройними силами рф, що підтверджується письмовим сповіщенням № 21 начальника штабу першого заступника командира ВЧ НОМЕР_1 на ім?я бабусі ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 163-168).

Представниця 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Органу опіки та піклування виконкому Овідіопольської селищної ради Одеської області Бачевська Н.М. в судовому засідання просила суд, відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , посилаючись на законність заочного рішення суду і встановлених ним фактів відсутності з боку матері виконання своїх батьківських обов?язків по утриманню та вихованню малолітнього (неповнолітнього) сина ОСОБА_3 , 1999 р.н.

Ухвалою суду від 18.05.2023 р. було поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 09.07.2007 р., визнавши причину пропуску строку поважною.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи, додатково наданих суду документальних доказів та заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 284 ЦПК України - заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ст. 285 ЦПК України - заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі. У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: найменування суду, який ухвалив заочне рішення; ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; клопотання про перегляд заочного рішення; перелік доданих до заяви матеріалів. Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає. До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів. До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

До заяви про перегляд заочного рішення - додаються докази, на які посилається заявник.

Частини 1,4 статті 287 ЦПК України передбачають, що заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Стаття 288 ЦПК України передбачає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд встановив, що заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.07.2007 р., ухваленому у даній справі, позов ОСОБА_2 був задоволений, позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнуто з ОСОБА_1 не працюючої, останнє відоме місце мешкання : АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.04.2007 р. і до повноліття дитини.

Зі змісту заяви відповідачки ОСОБА_1 вбачається, що з 2007 року стосунки з сином ОСОБА_3 , 1999 р.н. вона нібито не припиняла, а отже, на думку суду є очевидним, що заявниця не могла протягом тривалого часу на протязі 16 років, не знати про позбавлення її батьківських прав за рішенням суду від 09.07.2007 року.

Суд з?ясував, що у 2021 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклав контракт на проходження військової служби у лавах ЗСУ.

Так, 30.03.2021 року, на прохання своєї бабусі і опікуна ОСОБА_2 (позивачки) задля можливості одержання останньою субсидій, онук ОСОБА_3 знявся з реєстрації за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , де фактично вони разом проживали з 2007 р. до моменту вступу на військову службу за контрактом (а.с. 101).

З початку повномасштабної військової агресії рф проти України у 2022 році, ОСОБА_3 проходив військову службу у званні матроса на посаді старшого оператора 1 протитанкового відділення протитанкового взводу військової частини НОМЕР_2 .

Під час воєнного стану є поширеною практика, коли військовослужбовці складають на ім`я командира військової частини заяви, в яких вказують наближених осіб (родичів), до яких доводиться інформація у випадку настання будь-яких негативних наслідків для військовослужбовця, що пов`язано діяльністю з ризиком для життя та здоров`я (зникнення безвісті, смерті, тощо).

Наприкінці квітня 2023 року, позивачка ОСОБА_2 отримала від командира військової частини НОМЕР_2 Сповіщення №21 від 27.04.2023р. про те, що її онук ОСОБА_3 під час проходження військової служби, зник безвісті 23.04.2023 р. внаслідок артилерійського обстрілу в районі населеного пункту с. Новокалинівка Донецької області, що на думку суду свідчить про те, що останній, під час проходження військової служби зазначив відповідальну особу (родича) ОСОБА_2 у вказаній вище заяві, а не біологічну мати ОСОБА_1 , яку він не приймав як матір, які було достеменно відомо про позбавлення її батьківських прав особисто від позивачки ОСОБА_2 , як в судовому засіданні показала, що неодноразово ставила її до відома про позбавлення ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських праві відносно сина під час її нетривалих і нерегулярних навідувань до сина за місцем проживання бабусі (опікуна) ОСОБА_2 (а.с. 100).

Відповідно до статей 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого) мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 встановлено, що сім`ям загиблих військовослужбовців Збройних сил, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 грн.

На думку суду, саме можливість отримання одноразової грошової допомоги підштовхнула заявницю ОСОБА_1 до звернення до суду з названою заявою про перегляд заочного рішення суду з метою скасування рішення суду про позбавлення її батьківських прав відносно зниклого безвісті ОСОБА_3 , оскільки за існуючого правового становище, вона не відноситься до кола осіб які мають право на одержання грошової допомоги, і будь-яких інших підстав для звернення до суду з вказаною заявою, судом не вбачається, адже на протязі 16 років, біологічну матір ОСОБА_1 не турбувало питання позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , якого вона на очі бачила в середньому раз на рік, а то і рідше, приїжджаючи до нього у гості за місцем його проживання з бабусею опікуном ОСОБА_2 , що остання підтвердила в судовому засіданні і проти чого не змогла заперечувати представниця ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Суд наголошує, що батьківство, виходячи з положень Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, зобов`язує батьків виховувати та утримувати дитину, піклуватися про її стан здоров?я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, тощо.

Суд з?ясував, що в частині виконання зазначених обов`язків матері, у період з 2007 року по досягненню дитиною ОСОБА_3 повноліття (2018 рік), ОСОБА_1 не надала суду будь-яких належних документальних, достовірних і переконливих доказів, безпосереднього виконання нею своїх прямих батьківських вищевказаних обов`язків щодо ОСОБА_3 .

Надані заявницею письмові докази : довідка з навчального закладу (Арцизської гімназії №1) від 13.08.2009р. № 130 не є, в розумінні ст.ст. 76-83 ЦПК України, належним доказом перебування дитини під опікою матері, оскільки зазначений документ лише фіксує намір, а не факт, оскільки ОСОБА_3 в період з 2007 року по 2016 рік здобув повну середню освіту в Овідіопольській ЗОШ № 1 постійно перебуваючи під піклуванням позивачки бабусі ОСОБА_2 і проживаючи з нею за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім?ї (а.с. 60,101).

Довідка КП «Житловик» м. Арциз № 372 від 09.06.2009р., про проживання ОСОБА_3 разом з матерію у м. Арциз - спростовується фактом навчання ОСОБА_3 в зазначений період в ЗОШ № 1 смт.Овідіополь, що підтверджується довідкою № 68 від 30 травня 2023р. (а.с. 61,115-118).

Судом було встановлено і не заперечувалось представницею заявниці, що вищезазначені письмові докази збирались ОСОБА_1 для отримання нею пенсії на дитину по втраті годувальника, у зв`язку зі смертю у 2007 році батька дитини - ОСОБА_6 , що підтверджується безпосередньо змістом довідки КП «Житловик» м. Арциз № 372 від 09.06.2009р., у якій зазначено, що вона підлягає пред`явленню до органу соціального захисту (а.с. 50).

Моніторинг офіційного веб-порталу «Судова влада» та Єдиного державного реєстру судових рішень, дозволяє суду дійти висновку, що за своїми морально-психологічними якостями та світоглядними цінностями ОСОБА_1 не здатна забезпечити духовний розвиток дитини, оскільки мала статус особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у справах про адміністративні правопорушення, за вчинення яких її притягнуто до відповідальності встановленої законом, а саме:

-у 2022 році за ч. 1 ст. 184 КпАП України - невиконання батьками обов?язків щодо виховання дітей (в частині виховання доньки) № рішення в ЄДРСР 105071384, у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, що « ОСОБА_1 - мати неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , 2005 р.н., притягається до адміністративної відповідальності за те, що її донька 25.06.2022 за адресою: АДРЕСА_2, палила тютюнові в забороненому законом місці. Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані офіцером поліції зач.1ст.184КпАП України.»

-у 2015 році за ст. 173 КпАП України дрібне хуліганство № рішення в ЄДРСР 44623353), у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, що «31 травня 2015 року, біля 21 години 00 хвилин ОСОБА_1 , знаходячись по вул. Електричній у м. Арциз Одеської області, висловлювалася нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2, чим порушила громадський порядок та спокій громадян. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення визнала повністю та не заперечуючи фактів, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно неї, пояснила суду, що дійсно, в зазначену в протоколі дату, здійснила зазначене правопорушення».

За нормами діючого законодавства України, обв`язок батьків з виховання та утримання дитини, припиняється по досягненню дитиною повноліття (ст. 180 СК України), у подальшому, у батьків виникають певні права, зокрема, право на утримання від повнолітньої дитини (Глава 17 СК України) або як зазначалося вище, право на одержання одноразової допомоги у зв`язку з загибеллю дитини.

За фактичних обставин по даній справі є вочевидь незаконним скасування рішення суду за ініціативною колишньої матері позбавленою батьківських прав, внаслідок чого лише з формальних підстав і штучно може збільшиться обсяг її цивільних прав.

Права особи завжди кореспондуються з відповідними обов`язками ОСОБА_1 , яка самоусунившись від виконання батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_3 , через що й була позбавлена батьківських прав, зловживаючи правом на оскарження заочного рішення суду, відновила батьківські права, не докладаючи будь-яких зусиль до виконання обов`язку з виховання дитини, від народження до досягнення дитиною повноліття.

Частина наданих заявницею доказів : Трудової книжки, у якій перший запис зроблено після ухвалення рішення суду про позбавлення батьківський прав (01.11.2008р.), довідка Чорноморського морського коледжу Одеського національного морського університету №94 від 12.05.2018р. про навчання ОСОБА_3 на 2-му курсі зазначеного навчального закладу на думку суду, не є свідченням належного виконання заявницею батьківських обов`язків та не стосуються питань, які досліджувались під час ухвалення рішення суду у 2007 році.

Надані заявницею ОСОБА_1 фотографії з малолітнім сином - не є належними доказами виконання батьківських обов`язків, оскільки відзняті в будинку та на прибудинковій території позивачки ОСОБА_2 та є свідченням, вкрай рідких відвідувань заявницею сина за місцем його постійного проживання з бабусею ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 і підтверджують факт не перешкоджання опікуном ОСОБА_2 періодичних побачень заявниці з дитиною.

Суд дійшов висновку, що оскаржуване заочне рішення від 09.07.2007 р. про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , було ухвалено задля забезпечення якнайкращих інтересів дитини ОСОБА_3 , внаслідок чого позивачка ОСОБА_2 спромоглась підготувати онука до самостійного життя та виховати його в дусі любові до свого народу, своєї Батьківщини, свідченням чого є вчинки ОСОБА_3 , вчинені з часу набуття повноліття, а саме його самовідданість своїй Державі на полі бою з рашистськими загарбниками в Донецькій області, де він під час артобстрілу зник безвісті, що зокрема підтверджується пакетом документів, наданих представницею Органу опіки та піклування (а.с. 110-129).

Позивачка ОСОБА_2 підтвердила в судовому засіданні, що після ухвалення судом заочного рішення, вона свідомо не зверталась до суду задля отримання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаючи про аморальний спосіб життя, яка веде остання і знаючи про відсутність у неї як роботи, так і доходів (а.с. 139,141).

Заочне рішення суду від 09.07.2007 р. набрало законної сили на звернуто до виконання в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , 1999 р.н., що підтверджується обліково-статистичною карткою дитини № НОМЕР_3 від 17.08.2007 р. (причина взяття на облік : смерть батька, позбавлення матері батьківських прав) (а.с. 146).

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення в справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інш. проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р.). За практикою тлумачення права на ефективний захист в суді Європейським Судом з прав людини в рішенні у справі «Мірагалль Эсколано та інші проти Іспанії» допустимим обмеженням доступу до правосуддя відповідає застосування строків.

Верховний Суд у Постанові від 14.02.2022р. у справі №2-4744/11 (№ рішення в ЄДРСР 103525086) зазначив, що перегляд заочного рішення та його скасування через значний проміжок часу й після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін - є правомірним випадком обмеження права на доступ до суду. Більше того, встановлення в судовій практиці зворотного принципу призведе до порушення принципу верховенства права через викривлення таких його складників, як правова визначеність правовідносин і res judicata.

В наведеній постанові Верховний Суд відмітив, що скасування судового рішення ухваленого з певними процесуальними порушеннями, але яке було чинним протягом десяти років, призводить к порушенню принципу правової визначеності, який є ключовим в світлі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У цій же постанові Верховний Суд наголосив, що дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення, однак надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов?язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду - кожна держава-учасниця цієї Конвенції (якої є Україна) - вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є - не допустити судовий процес у безладний рух, а тому сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідачкою ОСОБА_1 не було подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які мають істотне та суттєве значення для правильного вирішення справи та які б не були враховані судом під час винесення заочного рішення або спростовують його висновки, а докази надані останньою є неспроможні.

За таких обставин, суд вважає, що вищезазначена заява про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.07.2007 року по даній справі є необґрунтованою, факти викладені в заяві недоведеними, а обставини та доводи, на які посилається ОСОБА_1 надуманими та такими, що не знайшли свого відображення у матеріалах цивільної справи.

Керуючись ст.ст. 131,259,284,287,288 ЦПК України, ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.07.2007 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Орган опіки та піклування виконкому Овідіопольської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлений та підписаний 11.07.2023 року.

Суддя Овідіопольського

районного суду Д.М. Гандзій