Справа № 487/3521/23
Провадження № 2/487/1679/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Афоніна С.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Миколаївської міської ради, третьої особи Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Миколаївської міської ради, третьої особи Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області про визнання права власності за позивачем, відповідачами та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1/5 частки за кожним на квартиру АДРЕСА_1 та визнання за права власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вивчивши матеріали позову, дійшов до висновку, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно наданих до матеріалів позову копії свідоцтва про право власності на житло від 10.08.1998, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з чим позивачу необхідно обґрунтувати свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують обставини та необхідності визнання права власності співвласників на вище вказану квартиру, яким чином відповідачі не визнають або оспорюють право власності, зокрема визнання права власності за померлою ОСОБА_5 , враховуючи, що визнання права власності за померлою особою, цивільна правоздатність якої припинена, суперечить нормам цивільного та процесуального законодавства.

Крім того, Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що при розгляді справ про спадкування суди мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Враховуючи зазначене, право звернення до суду за правилами позовного провадження з метою захисту порушеного права на спадщину настає в спадкоємця тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа N 2-390/2006.

Позивач в позовній заяві зазначає та підтверджується доказами доданими до матеріалів позову, що державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області 29.10.2014, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановлено ст. 1270 ЦК України.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає.

Проте, всупереч вимогам ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач в позові лише посилається, що вона не пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки проживала та була зареєстрована із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тому захистом її прав є саме визнання права власності і порядку спадкування за законом.

Однак, у долучених до позовної заяви додатках не міститься інформації та відсутні докази на підтвердження того, що на момент смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання проживала разом із спадкоємцем ОСОБА_1 , враховуючи, що державна реєстрація місця проживання сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця на момент смерті спадкодавця адресою реєстрації, а ч. 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18).

Відтак, з метою усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно: обґрунтувати свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують обставини та необхідності визнання права власності співвласників на спірну квартиру, надати докази на підтвердження того, що на момент смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання проживала разом із спадкоємцем ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави, а відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При таких обставинах позовну заяву слід залишити без руху, про що повідомити позивача і надати йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали.

Керуючись ст. ст. 175, 185 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Миколаївської міської ради, третьої особи Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно та визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, позовна заява на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Суддя С.М. Афоніна