Справа № 202/6881/23
Провадження № 2-о/202/126/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська в складі:

судді Доценко С.І.

за участю секретаря Тарасової К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу окремого провадження за заявою представник заявника Верченко О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту , що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника Верченко О.О. через систему «Електронний суд» звернулась до суду із зазначеною заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити юридичний факт , що ОСОБА_1 є єдиною особою , яка здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., яка за станом здоров» я потребує постійного стороннього догляду.

Зазначено, що встановлення цього факту необхідно заявнику та має для нього юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення прав та обов`язків заявника, визначених Законом України від 19 червня 2003 року №966-IV «Про соціальні послуги», Законом України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХП «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги».

Ухвалою від 18 квітня 2023 року відкрите провадження по справі в порядку окремого провадження.

Особи, які приймають участь в судовому розгляді до суду не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час і місце судового розгляду.

Дослідивши надані до справи докази, та оцінивши підстави звернення , суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України із наступних підстав.

Так, згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В пункті 2 вищевказаної постанови судам роз`яснено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зроблено висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Заявник просить встановити факт того, що він є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за особою, яка за станом здоров» я потребує постійного стороннього догляду,

Зазначає, що від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення у заявника прав та обов`язків , визначених Законом України від 19 червня 2003 року №966-IV «Про соціальні послуги», Законом України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХП «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги».

Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Законодавство України передбачає оформлення постійного догляду з відповідними соціальними виплатами на догляд за такими категоріями осіб, що потребують догляду: за дітьми з інвалідністю; за особами з інвалідністю; за іншими громадянам похилого віку та хворими, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування.

Відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», надавачі соціальних послуг, це юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є,зокрема:невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є,зокрема:невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Кабінет Міністрів України 23 вересня 2020 року прийняв постанову № 859, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Таким чином, із аналізу діючого законодавства та нормативних актів встановлено, що факт постійного надання соціальних послуг (догляду) інвалідам та хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, може бути встановлений в позасудовому порядку структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі із дотриманням Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859 із змінами та доповненнями.

Тому, рішення про призначення особи надавачем соціальних послуг приймається в позасудовому порядку відповідним органом соціального захисту у спрощеному порядку під час воєнного стану на підставі заяви особи, яка такого догляду потребує.

Виходячи із положень діючого законодавства у разі незгоди з діями цього органу, вони можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку, а не шляхом подання заяви в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

Наведене виключає можливість розгляду в порядку окремого провадження, заяви про встановлення факту, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., яка за станом здоров» я потребує постійного стороннього догляду, що є підставою для закриття провадження в справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, тому що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.1, ч.1 ст.255 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в справі за заявою представник заявника Верченко О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту , що ОСОБА_1 є єдиною особою , яка здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., яка за станом здоров» я потребує постійного стороннього догляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в 15-ти денний строк з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.І. Доценко