Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник АО.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- усунути перешкоди у користуванні належним йому будинком шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно зведену прибудову до будинку, спортзал та другий поверх;

- стягнути з відповідача 1 555 000, 00 гр. матеріальної шкоди;

- стягнути з відповідача 500 000, 00 гр. моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування жилого будинку від 01 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., реєстровий № 6619.

Право власності на земельну ділянку підтверджується договором дарування земельної ділянки від 01 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., реєстровий № 6617.

З початку 2018 року між ним та його сусідкою - відповідачкою виник спір про відшкодування завданих збитків, які були нанесені відповідачем у результаті проведення, всупереч встановленого порядку, будівельних робіт на межі між належними їм земельними ділянками.

Відповідачка відверто ігнорує його вимоги про припинення будівельних робіт, які проводить без права на виконання підготовчих і будівельних робіт.

У відповідь на його звернення до Департамену з питань державного архітектурно- будівельного контролю міста Києва отримав відповідь № 073-073/п-1024-2406 від 26 листопада 2019 року про те, що Департамент будь-якої відповіді не видавав та не реєстрував документів дозвільного та декларативного характеру, які б надавали права на виконання підготовчих і будівельних робіт на АДРЕСА_2 .

Крім цього, він звернувся до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві зі заявою про протиправні дії відповідача.

На теперішній час кримінальне провадження № 0011849 триває.

В результаті незаконних дій відповідача йому було завдано матеріальну шкоду у вигляді пошкодження будинку як ззовні, так і всередині.

Була пошкоджена плитка в приміщені кухні, з`явилися тріщини в приміщенні котельної, тріщини на фасаді житлового будинку, з`явилося пошкодження тротуарної плитки та фундаменту будинку.

Зруйновано 3 секції паркану, лопнула бетонна лівньовка.

Відмічає, що відповідач без його дозволу підключилася до його каналізації.

У зв`язку з деформацією будинку була зруйнована стеля балкону.

Зазначає також, що 05 червня 2018 року він отримав розписку представника відповідачки ОСОБА_4 про те, що відповідач зобов`язується відшкодувати збитки, але до сьогоднішнього дня ніякої компенсації не отримав.

Стверджує, що відповідачка на земельній ділянці, яка знаходиться в її приватній власності, без його дозволу самовільно почала ґрунтові роботи та збудувала собі прибудову до будинку, спортзал та другий поверх, що заборонено законодавством.

Фактично відповідачка використовує земельну ділянку за своїм розсудом, ігноруючи його право власності на землю та спричиняючи йому шкоду.

Зазначає, що для встановлення остаточної суми матеріальних збитків необхідне проведення судової будівельної експертизи.

Крім того відмічає, що відповідачка своїми протиправними діями завдає йому моральної шкоди: страждання, заподіянні внаслідок психічного впливу від неповаги до нього як сусіда та як власника земельної ділянки; щоденний психічний стрес внаслідок того, що не може безпечно користуватися своїм будинком та ділянкою, що призводить до погіршення психологічного стану в сім`ї, в побуті та на роботі.

З огляду на це, змушений звертатися за захистом своїх порушених прав до суду.

Заподіяну моральну шкоду оцінює в грошовому вимірі у розмірі 500 000, 00 гр.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Із сайту АТ «Укрпошта», що є офіційним сайтом товариства вбачається, що 21 жовтня 2020 року конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, який направлявся відповідачу, було отримано за довіреністю.

Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року прийнято рішення про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали суду від 19 листопада 2020 року.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримала копію ухвали 27 листопада 2020 року.

В матеріалах справи міститься розписка про те, що 07 грудня 2020 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи.

/ а. с. 48, 51, 53 /

16 лютого 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача, у якому останній проти позову заперечує з наступних підстав.

Вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту цивільних прав та інтересів щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні належного йому будинку шляхом зобов`язання знести самочинно зведену прибудову до будинку, спортзал та другий поверх.

При цьому позивачем не надано жодного доказу здійснення самовільного будівництва.

Наданий позивачем лист Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва № 073-073/п-1024-2406 від 26 листопада 2019 року вказує на те, що Департамент будь-якої відповіді не видавав та не реєстрував документів дозвільного та декларативного характеру, які б надавали права на виконання підготовчих і будівельних робіт за адресою 03035, м. Київ, вул. Кучмин Яр, будинок 13-б.

Доказів проведення спірних робіт під час виїзду на місце посадової особи Департаменту за вказаною адресою не встановлено.

Враховуючи положення п. 7 ст. 376 ЦК України вимога зобов`язати знести самочинно зведену прибудову до будинку, спортзал та другий поверх не є належним способом захисту цивільних прав та інтересів позивача у розумінні п. 2 ст. 15 ЦК України.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 550 000, 00 гр., яка складається з вартості пошкоджень будинку позивача ззовні та всередині, проте позивачем не надано документів (розрахунку, експертного висновку), що обґрунтовують заявлену суму.

Таким чином, позивачем не доведено завдану майну шкоду, дійсний розмір завданої шкоди, а заявлена позивачем сума матеріальної шкоди не підтверджена належними доказами.

На підтвердження моральних страждань позивачем не надано доказів щодо порушення життєвих умов або неможливості останнім користуватися належним йому майном, відсутні будь-які докази підтвердження моральних або фізичних страждань, розладів здоров`я або настання побутових негараздів, а саме не зазначено, які саме дії відповідачки є наслідком моральних страждань позивача.

З урахуванням викладено просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Судом встановлено, що позивач на підставі договорів дарування жилого будинку та земельної ділянки від 01 вересня 2003 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк ОМ., є власником домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки до нього.

/ т.1, а. с. 5 - 8 /

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 вересня 2020 року відповідач є власником земельної ділянки площею 0, 0807 га по АДРЕСА_2 .

/ т.1, а.с.37 -39 /

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постановах у справі № 654/3/10419 від 12 квітня 2021 року та №320/1889/17 від 31 травня 2021 року, знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року судом за клопотанням представника позивача була призначена судова будівельно-технічна експертиза.

06 квітня 2023 року матеріали справи були повернуті експертною установою до суду в зв`язку з неможливістю надання висновку.

/ т.1, а.с. 159; т.2, а.с.33 /

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що земельна ділянка АДРЕСА_2 не належить відповідачу.

Крім того, відповідач знаходиться за кодоном, а тому витребувані експертною установою документи не можуть бути надані і їх взагалі таких не існує.

Обгрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач надає фото елементів житлового будинку з пошкодженнями.

Зазначає, що це належний йому на праві власності будинок і пошкодження, які утворилися в ньому внаслідок дій відповідача.

/ т.1, а.с.169 - 173 /

З урахуванням того, що експертиза в справі не була проведена, суд позбавлений можливості встановити утворення даних пошкоджень як у самому житловому будинку, так і утворення даних пошкоджень у будинку позивача.

Таким чином, позивачем не надано доказів здійснення відповідачем будівництва з порушенням вимог законодавства, та, як наслідок, пошкодження належного йому на праві власності будинку внаслідок такого будівництва, а тому підстави для задоволення вимог у частині усунення перешкод у користуванні належним йому будинком шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно зведену прибудову до будинку, спортзал та другий поверх,відсутні, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання вимог ч.7 ст. 376 ЦК України.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що вартість експертизи ним була оплачена, а тому відповідальною за її непроведення є відповідач.

Суд враховує, що відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Суд враховує, що спір сторін з цього приводу був предметом розгляду суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що як при розгляді першої справи, так і при підготовці повторного позову до суду та в подальшому в судовому засіданні позивач був забезпечений правовою допомогою.

В той же час, крім листів ТОВ «Судова незалежна експертна установа» про можливість проведення експертизи на предмет спору, отриманого до звернення до суду, та Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, будь-яких доказів заявленим у позові вимогам позивач не надав.

/ т.1, а.с. 17; 19 /

Відповідно до ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України визначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Позивач своїм правом не скористався, експертиза за його зверненням до ТОВ «Судова незалежна експертна установа» та отриманими роз`ясненнями проведена не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи вимогу про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 1 550 000, 00 гр., будь-яких доказів розміру матеріального збитку внаслідок будівельних робіт на належній відповідачу земельній ділянці, позивач не надав.

Надані позивачем світлини пошкоджень позбавляють суд можливості встановити технічні причини їх появи, їх існування саме у належному позивачу будинку, вину відповідача. а також перевірити приведений позивачем розмір завданих збитків.

Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено дійсний розмір завданої шкоди, а заявлена позивачем сума матеріальної шкоди не підтверджена належними доказами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено завдання йому матеріальної шкоди внаслідок дій відповідача.

Доказів, які б свідчили про вину відповідача та причинний зв`язок між шкодою та поведінкою відповідача, матеріали справи не містять.

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про здійснення відповідачем незаконного будівництва.

Доказів пошкодження належного позивачу майна, окрім неідентифікуючих фотознімків, суду також надано не було.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено обставин, на які він посилався при зверненні до суду з даним позовом, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінює розмірі 500 000, 00 гр, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

В пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Враховуючи викладене вище, відсутні підстави і для задоволення вимог позивач у частині відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 15, 321, 375, 376, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва