Постанова

Іменем України

11 липня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6000/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф.,

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ"

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 28 листопада 2022 року

в складі судді Цимбал І. К.

у цивільній справі №753/22701/21 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ"

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Страхування",

про відшкодування матеріальної шкоди

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" (далі - ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ", Товариство). звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 17 566,20 грн, виплаченого особі, потерпілій в дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП).

Позов обґрунтовано тим, що 15.02.2019 між ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000026.102.9190, предметом якого є страхування транспортного засобу "LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 . У відповідності до умов даного договору, ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування.

13 грудня 2019 року сталася ДТП за участю автомобіля "LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «SEAT LEON», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль "LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, про що складено Акт огляду транспортного засобу. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31.01.2020 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні ДТП та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Зазначив, що на підставі страхового акту ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" здійснило на користь СТО виплату в сумі 28 076,30 грн, що свідчить про виплату страхувальнику ОСОБА_2 страхового відшкодування в цій же сумі. Після цього звернувся до страхувальника ОСОБА_1 - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант" (далі - ТДВ "СК "Альфа-Гарант") із завою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу та отримав від останнього страхове відшкодування в розмірі 10 510,10 грн.

Позивач, посилаючись на те, що розмір його витрат на виплату страхового відшкодування складає 28 076,30 грн, а страховиком відповідача ОСОБА_1 покрито лише частину таких витрат на суму 10 510,10 грн, то з останньої підлягає стягненню 17 566,20 грн (28076,30-10510,10).

Відповідачка заперечувала проти позову з тих підстав, що вона застрахувала свою цивільно-правову відповідальність в ТДВ "СК "Альфа-Гарант" і останнє, у разі настання страхового випадку, замість неї повинно здійснювати всі відшкодування.

Також вказувала на те, що згідно відповіді ТДВ "СК "Альфа-Гарант", отриманої на адвокатський запит, останнє виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 10 510,10 грн, посилаючись на зменшення суми відшкодування внаслідок застосування коефіцієнту фізичного зносу, який становить 65%. Додала, що оскільки про рішення ТДВ "СК "Альфа-Гарант", щодо розміру виплаченого страхового відшкодування в сумі 10 510,10 грн їй нічого не було відомо, то вона не впевнена у правильності застосування коефіцієнтів, встановлених законом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки у відповідності до вимог діючого законодавства, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість завданої шкоди, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого транспортного засобу.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що різниця між виплаченою позивачу страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля викликана, в тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу та франшизою.

Суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме послався на застарілу судову практику та не застосував ті норми, які підлягали застосуванню у даних правовідносинах, а саме положення ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 12, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1194 ЦК України.

Зауважив, що здійснюючи виплату страхового відшкодування страховик відповідача, окрім розміру фізичного зносу, зменшив розмір виплати страхового відшкодування і на розмір франшизи в сумі 2 000,00 грн. Додав, що долучена відповідачкою до відзиву на позовну заяву квитанція, яка на думку останньої підтверджує сплату франшизи, не є належним доказом, оскільки згідно цієї квитанції сплачено 1 000,00 грн, тоді як франшиза становить 2000,00 грн. Також в квитанції не зазначено отримувача цих коштів, а в призначенні платежу відсутня будь-яка інформація, що дана сума виплачена як франшиза потерпілій в ДТП особі.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 114).

Відповідач також належним чином повідомлена про розгляд справи в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, а саме шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги (а. с. 124).

19 червня 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування відзиву ОСОБА_1 зазначила, що висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2019 між ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000026.102.9190, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «Lexus RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 .

За умовами вищевказаного договору, ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування.

13 грудня 2019 року у м. Києві на вул. Маршала Тимошенка сталася ДТП за участю автомобілів "LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля «SEAT LEON», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб "LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні ушкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТзДВ "СК "Альфа-Гарант" за полісом №АМ9904086, згідно якого ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становив 100 000,00 грн (2 000,00 грн - франшиза).

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно заявки про настання страхового випадку від 24.12.2019, власник автомобіля "LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_3 повідомив ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» про ДТП, яка мала місце 13.12.2019.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 , ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» було проведено його огляд, про що складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 13.12.2019.

Згідно Рахунку №19/12/18-130 від 18.12.2019 та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №19/12/18-130, складених ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля "LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 36 226,30 грн.

31 січня 2020 року ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» складено Страховий акт №1646.206.19.01, в якому визначено страхове відшкодування у розмірі 28 076,30 грн.

Платіжним дорученням №5103 від 07.02.2020 підтверджується, що ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 28 076,30 грн на користь ФОП ОСОБА_4 (станція технічного обслуговування).

Після виплати потерпілій особі страхового відшкодування ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» звернулося до страховика ОСОБА_1 - ТДВ "СК "Альфа Страхування" із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

З виписки/особового рахунку ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» у ПАТ "Укргазбанк" за період з 04.06.2020 по 04.06.2020 вбачається, що ТДВ "СК "Альфа Страхування" виплатило останньому страхове відшкодування у розмірі 10 510,10 грн.

В листі №12/112 від 12.01.2022, адресованого адвокату ОСОБА_1 - Лєшко О. В. на адвокатський запит останнього, ТДВ "СК "Альфа Страхування" зазначила, що нею було проведено розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, визначений на підставі 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, на деталі, які підлягають заміні, що становить 65,60%. В даному листі також зазначено, що страхове відшкодування у відповідності до вимог закону зменшується на суму фізичного зносу та франшизу, а відтак становить 10 510,10 грн (28076,30-15566,20-2000,00) (а. с. 47).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з`ясування обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, обсяг відповідальності страховика винної в ДТП особи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону, згідно пункту 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, страховик (ТзДВ «СК «Альфа-Гарант») за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому Законом.

За приписами статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно пункту 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), відновлювальний ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м+ С с Х (1- Е з), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Верховний Суд в постанові від 12.03.2018 у справі №910/5001/17 при застосуванні вказаних вище норм матеріального висловив наступний правовий висновок.

Якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №910/386716 та від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

В пункті 7.38 Методики вказано, що значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7.

З матеріалів справи вбачається, що пошкоджений автомобіль «LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2010 року випуску, а ДТП відбулося 13.12.2019. Тобто, на момент ДТП даний автомобіль перебував в експлуатації понад 9 років.

Як вже вказувалося вище, ТДВ СК "Альфа-Гарант" повідомила ОСОБА_1 про проведення розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, який визначено на підставі 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, на деталі, які підлягають заміні, що становить 65,60%. В даному листі також зазначено, що страхове відшкодування у відповідності до вимог закону зменшується на суму фізичного зносу та франшизу, а відтак становить 10 510,10 грн (28076,30-15566,20-2000,00) (а. с. 47).

Матеріали справи не містять належних доказів, що ОСОБА_1 виплатила франшизу в розмірі 2 000,00 грн. Колегія суддів не приймає до уваги, надану відповідачкою квитанцію про сплату франшизи, як стверджує остання, оскільки згідно цієї квитанції сплачено 1 000,00 грн, тоді як франшиза становить 2000,00 грн. Також в квитанції не зазначено отримувача цих коштів, а в призначенні платежу відсутня будь-яка інформація, що дана сума виплачена як франшиза потерпілій в ДТП особі.

Таким чином, позивачу, який виплатив потерпілій в ДТП особі за договором добровільного страхування завдану шкоду у розмірі 28 076,30 грн, не виплаченою залишається сума страхового відшкодування в розмірі 17 566,20 грн (28076,30-10510,10).

За приписами статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи, розмір завданої шкоди покривається страховою виплатою.

Проте, системний аналіз Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема статті 22, ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики приводить до висновку, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі законодавчих обмежень, щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Згідно правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виникає обов`язку з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №227/2996/16-ц зазначив: "Аналіз статті 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, страховик відповідальної особи, яка винна в ДТП, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків".

Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц, від 13.06.2019 у справі №587/1080/16, від 17.10.2019 у справі №370/2787/18, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18 та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17.

Таким чином, різниця між виплаченою позивачу страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого в ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу та франшизою.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з урахування зносу, на підставі ст. 1194 ЦК України повинна відшкодувати особа, яка завдала збитків, - ОСОБА_1 .

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а також не взяв до уваги положення ст. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як наслідок дійшов помилкового висновку, що витрати, понесені позивачем на виплату страхового відшкодування потерпілій особі, покладаються на страховика відповідача в межах суми ліміту відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, про правильне застосування судом першої інстанції положень ст. 1194 ЦК України.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини та не врахування правових висновків Верховного Суду, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що вирішуючи спір, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то в силу ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов у цій справі підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивач - ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" у даній справі за подання позовної заяви заплатив судовий збір в сумі 2 270,00 грн, а за подання апеляційної скарги - 3 405,00 грн, що разом становить суму 5 675,00 грн.

Беручи до уваги, що за наслідками апеляційного розгляду справи позов задоволено в повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" страхове відшкодування в розмірі 17 566 (сімнадцять тисяч п'ятсот п'ятдеся шість) грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" витрати зі сплати судового збору в сумі 5 675 (п'ять тисяч шістсот сімдесят п'ять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ"; ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Рибальська, 22.

Відповідач: ОСОБА_1 ; РНОКК: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус