ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4676/23 Справа № 204/5101/22 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Ромаська Євгена Валерійовича на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року у справі за позовом керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2022 року керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпровської міської ради посилався на те, що під час здійснення конституційних повноважень окружною прокуратурою встановлено, що у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра перебуває комунальна квартира АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок перебував на балансі кількох комунальних підприємств, та наразі балансоутримувачем будинку є КП Жилсервіс-5 Дніпровської міської ради. Опрацюванням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 05 листопада 2018 року державним реєстратором КП Бюро технічної інвентаризації Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком М.О. на підставі свідоцтва про право власності б/н від 23 вересня 1999 року, наданого ДЖКП Південне, за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 78,7 кв.м. (реєстраційний номер 101). Разом з цим, як встановлено з інформації, отриманої від Дніпровської міської ради, КП Дніпропетровське МБТІ, КП Жилвервіс-5, органом приватизації Дніпровської міської ради, а також ДЖКП Південне рішень щодо відчуження комунального майна шляхом його приватизації не приймалось, свідоцтво про право власності за ОСОБА_3 КП Дніпровське МБТІ ДМР не реєструвалось. Більш того, квартира АДРЕСА_2 на час державної реєстрації не існувала як окремий об`єкт нерухомого майна, а була частиною квартири загального заселення № 1. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать, що свідоцтво про право власності б/н від 23 вересня 1999 року, на підставі якого здійснено реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 , є підробленим. В подальшому, ОСОБА_3 було здійснено відчуження квартири АДРЕСА_3 , що фактично є складовою частиною комунальної квартири АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2018 року, яка в свою чергу, здійснила поділ зазначеного нерухомого майна на дві окремі квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 . Новоутворену квартиру АДРЕСА_5 відчужено ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 18 липня 2019 року. Таким чином, спірне нерухоме майно вибуло із комунальної власності поза волею дійсного власника - територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, із порушенням встановленого чинним законодавством порядку та на підставі підроблених документів, що є безумовною підставою для витребування такого нерухомого майна у останнього набувача на підставі ст. 388 ЦК України. Як вбачається з експлікації поверхневого плану житлового будинку АДРЕСА_6 , комунальна квартира АДРЕСА_7 являє собою гуртожиток загального типу, що складається з 56 кімнат та приміщень загального користування (коридори, туалети, загальні кухні), що утворюють між собою єдине ціле, надаючи змогу використовувати вказану квартиру за призначенням, що в контексті ст. 188 ЦК України є складною річчю, частиною якої і заволоділа ОСОБА_3 на підставі підроблених документів. Проаналізувавши технічну документацію, надану ОСОБА_3 для проведення за собою первісної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно та поверхневих планів з експлікацією на будинок, отриманих окружною прокуратурою від КП ДМБТІ ДМР, квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 78,7 кв.м., яка була поділена на 2 самостійні об`єкти як квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_5 , фактично є переобладнаними приміщеннями АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , 42, АДРЕСА_10 , а також частиною приміщення загального користування коридору за № 57 та балконів № VI та № VII, що розташовані на другому поверсі будинку та є складовими комунальної квартири АДРЕСА_4 . ОСОБА_3 , здійснивши державну реєстрацію на підставі підроблених документів на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, фактично заволоділа частиною квартири загального заселення АДРЕСА_4 , чим порушила право комунальної власності територіальної громади міста на це майно. На підставі викладеного керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпровської міської ради просив суд витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_3 , що є складовою частиною квартири спільного заселення АДРЕСА_4 ; витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_5 , що є складовою частиною квартири спільного заселення АДРЕСА_4 ; стягнути з відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури понесені судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року задоволено позовні вимоги керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпровської міської ради. Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_3 , що є складовою частиною квартири спільного заселення АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Витребувано у ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_5 , що є складовою частиною квартири спільного заселення АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 5 981 грн. 18 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 5 981 грн. 18 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Ромасько Є.В. просить рішення суду від 16 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпровська міська рада просить рішення суду від 16 лютого 2023 року залишити без змін, апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Ромаська Є.В. залишити без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

У відзиві на апеляційну скаргу Центральна окружна прокуратура міста Дніпра просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 16 лютого 2023 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді; управління цим майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Майно може вибути з комунальної власності територіальної громади лише в порядку встановленому Законом України Про приватизацію державного житлового фонду, шляхом її приватизації.

Частиною 1 статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст.60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 та ст. 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (ч. 1 ст. 330 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положеннями частини 2 статті 388 ЦК України встановлено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц зазначила, віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Висновки про те, що власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, викладені також Верховним Судом України у постановах від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

У справі встановлено, 19 червня 2003 року Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, розглянувши лист КП «Дніпропетровське МБТІ» від 18 квітня 2003 року №2112 щодо порядку проведення реєстрації багатоквартирних будинків, прийняв рішення №1549, яким вирішено встановити, що реєстрація багатоквартирних будинків у цілому, що перебувають на утриманні об`єднань співвласників (власників квартир і нежитлових приміщень), або юридичних осіб - балансоутримувачів незалежно від форм власності, за їх заявами проводиться лише для обліку (без видачі свідоцтва про право власності на багатоквартирний будинок) на підставі рішення виконкому міської ради про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку (за наявності акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку), рішення виконкому міської ради про передачу житлового будинку на утримання (баланс), або рішення міської ради про прийняття житлового будинку до комунальної власності (за наявності акта прийняття-передачі), чи на підставі цього рішення за умови надання інших документів, які підтверджують, що житловий будинок перебуває на балансі юридичної особи, разом з балансовою довідкою, за підписами керівника і головного бухгалтера, яка містить: відомості про адресу, рік побудови і введення в експлуатацію житлового будинку, загальну характеристику будинку, а також у разі правонаступництва балансоутримувача, що підтверджується установчими документами, з видачею заінтересованим особам виписки з облікової книги про реєстрацію багатоквартирного будинку за формою. Доручено КП Дніпропетровське МБТІ проводити реєстрацію багатоквартирних будинків відповідно до п. 1 цього рішення та у випадках, передбачених рішенням виконкому міської ради від 17 грудня 1998 року № 2561 (т.1 а.с.92).

На підставі розпорядження голови обласної ради від 10 вересня 2003 року № 171-р Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства Південне та рішення Дніпропетровської міської ради від 26 лютого 2003 року № 35/7 Про прийняття майна у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська та подальше його використання було складено Акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства Південне від 10 вересня 2003 року, затверджений Головою міської ради ОСОБА_4 та Головою обласної ради ОСОБА_5 (т. 1 а.с.95, 96).

Рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19 листопада 2003 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства Південне, Центральний, Лівобережжя з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18 серпня 2003 року, від 10 вересня 2003 року та від 12 вересня 2003 року, а також вирішено внести ці об`єкти до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста на підставі зазначених актів приймання-передачі та інвентаризаційних відомостей, оформлених згідно з рішенням виконкому міської ради від 23 травня 2002 № 1057 Про проведення інвентаризації майна підприємств, установ, організацій комунальної власності та формування реєстру об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська (т. 1 а.с.100, 101).

У Переліку будинків житлового фонду ОЖКП Південне, що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська станом на 01 серпня 2003 року, зазначено, серед іншого, передається майно за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 357,35 кв.м. (т. 1 а.с. 97-99).

Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 204 від 20 серпня 2009 року Про упорядкування нумерації квартир та житлової і загальної площ у будинку АДРЕСА_11 затверджено нумерацію, житлову і загальну площі квартир у будинку АДРЕСА_11 наступним чином: приміщення АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_3 , НОМЕР_1 вважати квартирою АДРЕСА_14 з житловою площею 39,4 кв.м., де мешкає родина ОСОБА_6 ; приміщення № 4, 5 вважати квартирою АДРЕСА_7 з житловою площею 37,8 кв.м., де мешкає родила ОСОБА_7 ; приміщення № 19, 20, 27 вважати квартирою АДРЕСА_15 з житловою площею 55,7 кв.м., де мешкає родина ОСОБА_8 ; приміщення № 1 площею 28,0 кв.м., приміщення № 7 площею 6,6 кв.м., приміщення № 8 площею 1,2 кв.м., приміщення № 9 площею 1,2 кв.м., приміщення № 10 площею 3,2 кв.м., приміщення № 21 площею 2,9 кв.м., приміщення № 22 площею 1,2 кв.м., приміщення № 23 площею 1,2 кв.м., приміщення № 24 площею 6,2 кв.м., приміщення № 25 площею 20,7 кв.м., приміщення № 30 площею 8,0 кв.м., приміщення № 31 площею 51,8 кв.м. вважати місцем загального користування. Директору КЖЕП Південне ОСОБА_9 доручено внести зміни в інвентарну справу будинку АДРЕСА_11 та провести перереєстрацію родин згідно п. 1 даного рішення (т. 1 а.с. 137).

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 226 від 24 вересня 2009 року, розглянувши інвентарну справу на будинок АДРЕСА_11 від 27 травня 2008 року № 40311 та враховуючи лист КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, вирішено внести зміни до рішення виконкому районної у місті ради від 20 серпня 2009 року № 204 Про упорядкування нумерації квартир та житлової і загальної площ у будинку АДРЕСА_11 , пункт 1 викладено в наступній редакції: 1. приміщення у будинку АДРЕСА_11 вважати комунальною квартирою АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 138).

З листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12-1024 від 23 лютого 2022 року вбачається, що відповідно до рішення Дніпровської міської ради № 59/57 від 20 травня 2020 року Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП Жилсервіс-5 ДМР житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 перебуває на балансі КП Жилсервіс-5 ДМР (т. 1 а.с.167-173, 188).

Встановлено, що приміщення у будинку АДРЕСА_6 , які вважаються квартирою АДРЕСА_7 , є власністю територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 305311360 від 19 липня 2022 року вбачається, 05 листопада 2018 року державним реєстратором КП БТІ Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусик М.О. за ОСОБА_3 було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 78,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 28808570. Підставою для державної реєстрації права власності зазначено свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 23 вересня 1999 року Державним житлово-комунальним підприємством Південне (т. 1 а.с. 33-37).

В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право власності на житло від 23 вересня 1999 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством Південне на ім`я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 78,7 кв.м., згідно з розпорядженням (наказом) від 23 вересня 1999 року №1717-99 (т. 1 а.с. 54).

Також в матеріалах справи міститься технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , виготовлений станом на 01 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 72-75).

З копії відповіді КП Дніпропетровське МБТІ Дніпропетровської обласної ради № 14657 від 05 жовтня 2018 року, адресованої ОСОБА_3 вбачається, станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності за адресою: АДРЕСА_16 за гр. ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 25 вересня 1999 року виданого Державним житлово-комунальним підприємством Південне згідно з розпорядженням від 23 вересня 1999 року № 1717-99, зареєстровано в БТІ в реєстрову книгу за № 103п-188 (т. 1 а.с. 56).

Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра було направлено запит у КП Дніпровське МБТІ Дніпровської міської ради № 04/54-5891вих-21 від 22 листопада 2021 року, в якому прокуратура просила повідомити інформацію щодо квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 47-48).

У відповіді на запит прокуратури КП Дніпровське МБТІ Дніпровської міської ради Центральній окружній прокуратурі міста Дніпра листом № 16286 від 30 листопада 2021 року було повідомлено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_16 не значиться. В матеріалах інвентаризаційної справи за вищевказаною адресою значиться комунальна квартира АДРЕСА_7 , що розташована на І та ІІ поверхах двоповерхового будинку літ. А-2 загальною площею 905,5 кв.м. (т. 1 а.с. 49).

Аналогічна відповідь була надана КП Дніпровське МБТІ Дніпровської міської ради також і у листі № 4686 від 27 квітня 2020 року (т. 2 а.с. 91).

У листі КП Дніпровське МБТІ Дніпровської міської ради № 1527 від 07 лютого 2022 року серед іншого, також зазначено, відповідь на запит громадянки ОСОБА_3 від 05 жовтня 2018 року за номером вихідної кореспонденції 14657 за адресою: АДРЕСА_16 КП Дніпровське МБТІ Дніпровської міської ради не готувало (т. 1 а.с. 183).

Таким чином, судом встановлено, КП Дніпровське МБТІ Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_3 не надавалась відповідь № 14657 від 05 жовтня 2018 року, яка була надана ОСОБА_3 державному реєстратору КП Бюро технічної інвентаризації Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусику М.О. для реєстрації за нею права власності на спірну квартиру.

Судом встановлено, що в інвентаризаційній справі взагалі не значиться квартира АДРЕСА_2 , а за цією адресою значиться лише одна квартира комунальна квартира АДРЕСА_7 , що розташована на І та ІІ поверхах двоповерхового будинку літ. А-2 загальною площею 905,5 кв.м., яка зареєстрована за Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Південне Дніпропетровської міської ради.

У відповіді КП Дніпровське МБТІ Дніпровської міської ради № 3804 від 31 травня 2022 року зазначено, житловий будинок по АДРЕСА_17 ) зареєстрований Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Південне Дніпропетровської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19 листопада 2003 року та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1549 від 19 червня 2003 року, зареєстрований в КП ДМБТІ ДОР та записано в реєстрову книгу № 48ЖЮ за реєстровим № 4877-181 (т. 1 а.с. 200).

Як вбачається з експлікації поверхневого плану житлового будинку АДРЕСА_6 , комунальна квартира АДРЕСА_7 являє собою гуртожиток загального типу, що складається з 56 кімнат та приміщень загального користування (коридори, туалети, загальні кухні), що утворюють між собою єдине ціле (т. 1 а.с. 201-205).

З технічної документації, яка надавалася для проведення реєстрації за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_2 , та поверхневих планів з експлікацією на будинок, що містяться в КП ДМБТІ ДМР вбачається, що квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 78,7 кв.м., фактично є переобладнаними приміщеннями № 40, 41, 42, 43, а також частиною приміщення загального користування - коридору за № 57 та балконів № VI та № VII, що розташовані на другому поверсі будинку та є складовими комунальної квартири АДРЕСА_4 .

Листом Дніпровської міської ради № 7/11-3303 від 17 грудня 2021 року, а також листом Дніпровської міської ради № 7/11-271 від 04 лютого 2022 року було повідомлено Центральну окружну прокуратуру міста Дніпра про те, що за архівними даними приватизаційних справ департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 43-44, 185).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нерухоме майно - частина квартири АДРЕСА_4 , яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння поза її волею.

17 серпня 2021 року за вих. № 7/11-2143 Дніпровська міська рада звернулась до Дніпропетровської обласної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомила, що документи надані ОСОБА_3 для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 не відповідають дійсності, а реєстрація права власності є незаконною, з комунальної власності вибуло нерухоме майно, реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено на підставі підроблених документів (т. 1 а.с. 50-53).

29 листопада 2021 року Дніпровським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 209 КК України (т. 1 а.с. 57-61).

30 листопада 2021 року прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра було затверджено обвинувальних акт у кримінальному провадженні № 0001026 від 09 вересня 2021 року відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 209 КК України, який направлено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 62-66, 67).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року по обвинувальному акту у кримінальному провадженні №0001026 від 09 вересня 2021 року відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 209 КК України призначено відкрите судове засідання (т.2 а.с.205).

На теперішній час вирок у кримінальному провадженні № 0001026 від 09 вересня 2021 року відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 209 КК України не ухвалено, кримінальне провадження знаходиться на розгляді у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області, триває судовий розгляд.

З листа Центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 15/9-22 від 26 травня 2022 року вбачається, що відповідно до інформації ордерних книг Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради відсутня інформація щодо видачі ордеру на вселення у житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_16 громадянці ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 207).

Також, відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_3 зареєстрованою або знятою з реєстрації за адресами: АДРЕСА_17 (комунальна квартира) та АДРЕСА_16 , станом на 16 червня 2022 року не значиться, що підтверджується відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 6/5-932 від 17 червня 2022 року (т. 1 а.с. 215).

Таким чином, встановлено у справі, ОСОБА_3 не видавався ордер на вселення у спірну квартиру, а також вона ніколи не була зареєстрована у спірній квартирі, тобто вона не була наймачем цієї квартири, тому ОСОБА_3 не мала права на приватизацію спірної квартири, яка є складовою частиною квартири спільного заселення № 1.

Про незаконність реєстрації права власності за ОСОБА_3 свідчить також той факт, що у наданій державному реєстратору ОСОБА_10 відповіді від імені КП Дніпропетровське МБТІ Дніпропетровської обласної ради № 14657 від 05 жовтня 2018 року, яка, як було встановлено судом, не видавалася, було зазначено, що станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності за адресою: АДРЕСА_16 за гр. ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 25 вересня 1999 року виданого Державним житлово-комунальним підприємством Південне згідно з розпорядженням від 23 вересня 1999 року № 1717-99, зареєстровано в БТІ в реєстрову книгу за № 103п-188, однак в наявній в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло зазначено, що воно видано 23 вересня 1999 року.

Однак, незважаючи на такі розбіжності, право власності за адресою: АДРЕСА_16 було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Отже, реєстрація за ОСОБА_3 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 78,7 кв.м, відбулась безпідставно.

28 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1396, відповідно до умов якої ОСОБА_11 продала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 78,7 кв.м (т. 1 а.с.70, 71).

В подальшому ОСОБА_1 здійснила поділ квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 78,7 кв.м на дві окремі квартири: квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 35,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, а також квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 44,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримувала відповідний дозвіл на здійснення поділу квартири АДРЕСА_2 .

18 липня 2019 року на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 815, відповідач ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 44,0 кв.м (т. 1 а.с. 80-82).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 305448313 від 21 липня 2022 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 35,9 кв.м. з урахуванням проведеного поділу квартири на дві окремі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1396 (т. 1 а.с. 235-239).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 305447861 від 21 липня 2022 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 44,0 кв.м. з урахуванням проведеного поділу квартири на дві окремі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) на підставі договору дарування квартири від 18 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 815 (т. 1 а.с. 240-242).

Судом встановлено, що на теперішній час за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 35,9 кв.м., а за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 44,0 кв.м.

Враховуючи, що нерухоме майно - частина квартири АДРЕСА_7 (квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_2 , яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння без її волі, та було набуто ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло 23 вересня 1999 року, яке не видавалося Державним житлово-комунальним підприємством Південне , то ОСОБА_3 не мала права відчужувати ОСОБА_1 , а остання в свою чергу не мала права відчужувати (дарувати) на користь ОСОБА_2 частину спірне нерухомого майна, яке належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

За таких обставин, враховуючи, що спірне нерухоме майно, є складовою частиною квартири спільного заселення АДРЕСА_4 , яке вибуло з володіння власника Територіальної громади міста Дніпра поза її волею та за відсутності жодних правових підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_3 , що є складовою частиною квартири спільного заселення АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, та про витребування у ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_5 , що є складовою частиною квартири спільного заселення АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Щодо застосування строків позовної давності у цій справі, про застосування яких просила відповідач ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 посилалася на те, що строк позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом сплинув, оскільки Дніпровська міська рада знала як про первісну реєстрацію квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 05 листопада 2018 року, так і про її поділ на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 з відповідною реєстрацією за відповідачами (а.с.т.2 а.с.57-60).

З матеріалів справи вбачається, Дніпровська міська рада із заявою про вчинення кримінального правопорушення (в якій повідомила, що надані ОСОБА_3 документи для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 не відповідають дійсності, а реєстрація права власності незаконна) звернулась до Дніпропетровської обласної прокуратури 17 серпня 2021 року. В свою чергу, з даної заяви Дніпровської міської ради про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що Дніпровська міська рада фактично дізналась про порушення ОСОБА_3 свого права у квітні 2020 року під час листування з КП «ДМБТІ» ДМР (лист КП «ДМБТІ» ДМР № 4686 від 27 квітня 2020 року, який Департамент правового забезпечення Дніпровської міської ради отримав 30 квітня 2020 року за вх. 9/395), яке повідомило, що в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_18 не значиться, а відповідь ОСОБА_3 про реєстрацію права власності не видавалась.

Жодних підстав вважати, що при первісній реєстрації за ОСОБА_3 05 листопада 2018 року та при подальшій реєстрації за відповідачами права власності на спірне нерухоме майно (28 листопада 2018 року та 18 липня 2019 року) Дніпровська міська рада була обізнана про порушення її права, матеріали справи не містять та стороною відповідача таких доказів суду не надано.

Таким чином, керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпровської міської ради звернувся до суду з цим позовом 21 липня 2022 року в межах встановленого законом строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про безпідставність та недоведеність позовних вимог є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування судом норм матеріального є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Ромаська Євгена Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова