Справа №155/1108/22
Провадження №2/155/193/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2023 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сметани В.М.,

при секретарі судових засідань Воронюк Н.М.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справа дітей Берестечківської міської ради Волинської ради, про визначення місця проживання дитини.

УСТАНОВИВ:

Позивач 15 листопада 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30 жовтня 2020 року уклав шлюб з відповідачкою, який зареєстрований виконавчим комітетом Берестечківської міської ради Горохівського району, актовий запис №4. Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 27 липня 2022 року їхній шлюб було розірвано.

Вказує, що до розірвання шлюбу вони проживали разом з його батьками. Після народження дитини відповідачка зникала з дому, залишаючи дитину на нього або на його батьків. Після розірвання шлюбу вона залишила дитину і зовсім не проживала з ними,не повідомляла свого постійного місця проживання чи перебування, періодично виїжджає за кордон.

Зазначає, що він опікується та доглядає за дитиною, підготовляє до відвідування дошкільного навчального закладу. Проживає з сином разом з його батьками, які підтримують та допомагають. Забезпечив побутові умови для проживання та розвитку дитини.

Вважає, що нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо сина, ухилення від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого часу є безумовною підставою для визначення місця проживання дитини з батьком.

Враховуючи викладене, просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 29 березня 2023 року прийнято до розгляду вищезазначену цивільну справу та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча неодноразово повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи. В ході розгляду справи від відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, в якій заначила, що просить врахувати, що вона намагається покращити свої умови проживання щоб в подальшому дитина змогла проживати з нею.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2022 року, який було розірвано рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 27 липня 2022 року. (а.с.9).

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29 січня 2021 року. (а.с.13).

Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 03 листопада 2022 року, ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем. (а.с.15).

Згідно з інформації яка зазначена в копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористувачів №459 від 04 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , до складу сім`ї (зареєстрованих) входить: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 . (а.с.16).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.24).

Також встановлено, що ОСОБА_1 на диспансерному обліку не знаходиться, за наркологічною допомогою в Горохівську ЦРЛ не звертався, до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває, що підтверджується копіями довідок та витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с.18,19, 21).

Відповідно до інформації, яка зазначена в копії акта обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 , від 19 жовтня 2022 року, вихованням дитини займається сам батько ОСОБА_1 в цьому йому помагають батька і мати. Мати хлопчика перебуває за кордоном. Вихованням дитини не займається. Водночас, умови проживання хороші, будинок з усіма зручностями, підведені усі комунікації, зроблений сучасний ремонт, кімнати об лаштовані усіма необхідними меблями, предметами побуту та вжитку для повноцінного проживання. Для виховання та розвитку дитини створені наступні умови: окреме спальне місце, шафа для зберігання одягу та взуття, яким дитина забезпечена в повній мірі. (а.с.22).

Згідно з копії характеристики №458 від 04 жовтня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Берестечківської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Одружений, виховує неповнолітнього сина. Ввічливий по відношенню до тих хто його оточує. На території даної сільської ради правопорушень не скоював, до адміністративної відповідальності не притягався. (а.с.23).

Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При цьому і батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За нормами статті 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Крім цього, у частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України, Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

В основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладені базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

Так у рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У рішенні ЄСПЛ «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до ч.ч.4,5,6, статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування висловив свою позицію щодо дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи та відповідно до рішення №137 від 23 грудня 2022 року про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дитини виконавчого комітету Берестечківської міської ради, встановлено за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 . (а.с.58,59).

Дана обставина також підтверджується інформацією по суті спору, наданою Службою у справах дітей Берестечківської міської ради Волинської області від 24 квітня 2023 року за № 50 (а.с. 130).

На переконання суду, даний висновок та інформація є достатньо обґрунтованими та не суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи дану справу, суд враховує, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, враховано ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, турботу та піклування про неї, а також наявність у батьків роботи, заробітку, забезпеченості житлом та інші соціальні фактори, які свідчать про їхнє ставлення до утримання і виховання сім`ї та дитини, наміри і можливості виховувати малолітню дитину як повноцінного члена громадянського суспільства. При цьому суд виходить із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини.

Також суд враховує, що мати дитини не заявила вимог про визначення місця проживання сина з нею, зустрічний позов не пред`явила, з заявою до органу опіки та піклування не зверталася.

При цьому, суд враховує, що дитина проживає саме з батьком, а також бере до уваги сталий спосіб їхнього життя та відсутність необхідності в інтересах дитини змінювати її місце проживання та звичний життєвий режим.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку встановленим обставинам справи крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, суд приходить до висновку щодо визначення місця проживання дитини з батьком. При цьому, суд виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому особисті якості обох батьків, можливість створення ними належних умов для виховання дитини, сталі соціальні зв`язки, ураховуючи висновок органу опіки та піклування, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, а також те, що саме батько дитини створив для сина належні умови для проживання, виховання та забезпечення дитини. Матір дитини, в свою чергу, жодних доказів щодо наявності відповідних умов проживання, доходів, створення потрібних умов для виховання та забезпечення дитини не надала.

При цьому, суд звертає увагу на те, що визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Тобто, у разі, якщо син буде проживати разом з батьком, батьківські права відповідача не будуть порушені та вона не буде позбавлена можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати обов`язки щодо дитини у повному обсязі.

Крім того, кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21).

Керуючись статтями 77-80, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справа дітей Берестечківської міської ради Волинської ради, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони по справі є:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України: № НОМЕР_5 , від 21 листопада 2020 року, РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справа дітей Берестечківської міської ради Волинської ради: міцерозташування: місто Берестечко, вулиця Шевченка, 2, Луцький район, Волинська область, .

Дата складання повного тексту рішення 11 липня 2023 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана