Постанова

Іменем України

05 липня 2023 року

м. Київ

справа № 761/45343/19

провадження № 61-4694св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Сушко Л. П., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних заяв

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі - ТОВ «Фінансова компанія управління активами»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 2013 року Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (ТМ Platinum Bank), (надалі - Банк), з однієї сторони, ним, з другої сторони, та ПрАТ «Ренесанс Життя» укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 2539/4271BCL1D. За даним договором Банк надав йому грошові кошти у тимчасове користування на наступних умовах: сума кредиту - 10 655, 40 грн; строк кредитування - 36 платіжних періодів; фіксована процентна ставка за користування кредитом - 20,0000% річних; комісія за надання кредиту - 0,00 грн; комісія за обслуговування кредиту - 213 грн; цільове призначення-поточні потреби; дата повернення кредиту - 13 серпня 2016 року.

Позивач зазначав, що 29 серпня 2019 року Гуревічов О. М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, вчинив виконавчий напис, зареєстрований за № 8731, яким запропоновано стягнути з нього невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Зазначеним документом запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» і стягнути з нього за період з 29 липня 2014 року до 17 липня 2019 року включно, суму коштів у розмірі: заборгованість за тілом кредиту - 10 436,99 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 3 726,08 грн; заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею - 9 072,66 грн; плата за вчинення виконавчого напису - 150,00 грн, що становить загальну суму заборгованості - 23 385,73 грн.

13 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60061639 з виконання виконавчого напису № 8731 від 29 серпня 2019 року про звернення стягнення грошової суми у розмірі 23 385,73 грн. Також приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П. В. 13 вересня 2019 року було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на всі його рахунки.

Вважав, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме статті 87 Закону України «Про захист прав споживачів», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, позивач зазначав, що у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором; виконавчий напис № 8731 від 29 серпня 2019 року було вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат», зокрема було пропущено трирічний строк позовної давності на його вчинення; стягнення з нього плати за вчинення виконавчого напису суперечить частині одинадцятій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; він не отримував письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, що є суттєвим порушенням процедури вчинення виконавчого напису, тому вчинення виконавчого напису нотаріусом є неправомірним; ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не мало правових підстав для звернення до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису, оскільки воно не довело факт відступлення на свою користь права вимоги саме за тим кредитним договором, що був укладений між ним та ПАТ «Платинум Банк».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 , просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. 29 серпня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 8731 та стягнути з відповідача на його користь суму витрат, пов`язаних з розглядом судової справи.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2021 року у складі судді Кравчук Ю. В. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. від 29 серпня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 8731 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів на загальну суму 23 385,73 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (отримував вимоги про усунення порушень); також відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною; оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено поза межами трирічного строку, визначеного статтею 88 Закону України «Про нотаріат».

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенка С. С. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Додаткове рішення районного суду мотивоване тим, що з тексту позовної заяви або інших документів, долучених до матеріалів справи, не вбачається, що ОСОБА_1 або його представник заявляли про те, що ними будуть подані у строки, передбачені частиною восьмої статті 141 ЦПК України, додаткові докази про понесені судові витрати. При цьому строк для подачі таких доказів закінчувався 14 грудня 2021 року включно.

Районний суд взяв до уваги те, що заява представника Бабенка С. С. подана 31 січня 2022 року, тобто зі спливом строків, передбачених положенням статтею 141 ЦПК України.

Суд врахував відсутність у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 або його представника про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також порушення порядку та строків для подання відповідних доказів, тому вважав, що відсутні підстави для розгляду поданих документів, а саме долучених додатків до заяви Бабенка С. С. від 31 січня 2022 року.

Суд вважав, що позивач та його представник пропустили строк для подання доказів понесених витрат. При цьому, у своїй заяві від 31 січня 2022 року заявник не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказав про поважність причин його пропуску.

Враховуючи викладене, районний суд вважав, що заява представника позивача підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 3 000 гривень, а не заявлених 31 000 грн.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

19 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для виправлення вказаних недоліків.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків, у якій зазначено, що оскаржуване рішення ним отримано 15 грудня 2022 року, отже, строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження мотивована тим, що ОСОБА_1 та його представник не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з оскаржуваним судовим рішенням першої інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень і своєчасно подати апеляційну скаргу.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважав, що причина поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважною в розумінні пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Київського апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2023 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск ним строку на апеляційне оскарження додаткового судового рішення, оскільки копію рішення він отримав 15 грудня 2022 року, що підтверджено копією поштового конверта та роздруківкою з офіційного веб-сайту «Укрпошти» щодо відстеження поштового відправлення № 7554. В апеляційній скарзі він просив: поновити строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року; прийняти до розгляду апеляційну скаргу та відкрити провадження у справі; поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розміру понесених судових витрат позивача; скасувати додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року та постановити нове судове рішення про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на його користь 31 000 грн; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення ОСОБА_1 зазначає те, що апеляційний суд помилково відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України. Вказує, що повний текст оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції він отримав засобами поштового зв`язку 15 грудня 2022 року, про що зазначав у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Вважає, що судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки доводам, наведеним у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення районного суду. Також посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/16324/20 (провадження № 61-2912св22), від 14 грудня 2022 року у справі № 203/1905/22 (провадження № 61-9967св22), від 21 грудня 2022 року у справі № 761/36413/20 (провадження № 61-10756св22) та від 29 грудня 2022 року у справі № 759/15393/20 (провадження № 61-14965св21), які не були врахований апеляційним судом.

Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Верховним Судом встановлено, що 26 липня 2022 року Ірпінським міським судом Київської області ухвалено додаткове судове рішення. Рішення ухвалювалося без участі сторін у справі.

12 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою від 09 вересня 2022 року про видачу копії додаткового рішення районного суду та зазначив поштову адресу: АДРЕСА_1, на яку слід його надіслати (том 1, а. с. 240-242).

18 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із повторною заявою про видачу копії додаткового рішення районного суду (том 1, а. с. 244-246).

У матеріалах справи наявний супровідний лист від 21 листопада 2022 року про надіслання ОСОБА_1 копії додаткового судового рішення від 26 липня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1.

Доказів надіслання копії судового рішення та доказів його отримання ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З апеляційною скаргою, яка була зареєстрована апеляційним судом 19 січня 2022 року, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції 12 січня 2023 року. До апеляційної скарги долучено копію конверту та трекінг поштового відправлення, відповідно до яких копії судового рішення судом було надіслано 09 грудня 2022 року та отримано ОСОБА_1 15 грудня 2022 року. Просив про поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2022 року.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1250цс16 зазначено: «в разі, якщо недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, зокрема, особі не надіслана протягом строку на апеляційне оскарження копія повного тексту рішення суду першої інстанції, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, не звернув уваги на те, що з вини суду банк не отримав повного тексту оскаржуваного судового рішення у зв`язку із чим він був позбавлений права визначення необхідності подання апеляційної скарги та її мотивування, що є вимогою статті 295 ЦПК України, а тому апеляційний суд дійшов до передчасного висновку щодо відмови у відкритті апеляційного провадження».

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки тому, що апеляційна скарга заявником була подана у межах тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду, що є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, визначеною пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України. При цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд поновити строк на апеляційне оскарження додаткового рішення суду.

Апеляційним судом не було взято до уваги вказаних норм процесуального законодавства та безпідставно зазначено, що ОСОБА_1 не був позбавлений права та можливості самостійно ознайомитись з оскаржуваним судовим рішенням першої інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень, як підставу для відмови у відкритті апеляційного провадження, оскільки саме до повноважень суду входить повідомлення учасників справи про результати розгляду справи. При цьому колегія суддів враховує те, що ОСОБА_1 двічі звертався до суду з листами щодо отримання копії судового рішення, відтак, відсутні підстави стверджувати про його бездіяльність та недобросовісне виконання ним його процесуальних обов`язків.

Отже, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на додаткове рішення районного суду, апеляційний суд належно не перевірив доводів заявника щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення, чим фактично позбавив ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження рішення суду, а судові процедури повинні бути справедливими для усіх учасників процесу, ніхто безпідставно не може бути позбавлений права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу, з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець С. Ф. Хопта