ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8/23 Справа № 199/6029/17 Головуючий у першій інстанції: Якименко Л. Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року по справі за позовом першого заступника прокурора Дніпропетровської області (Дніпропетровської обласної прокуратури) в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тулс», третя особа - Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя», про витребування майна,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року Прокуратура Дніпропетровської області (перейменовано в Дніпропетровську обласну прокуратуру) в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, в тому числі на користь відповідача ОСОБА_1 нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , а на користь ТОВ «Тулс» приміщення №5, №7, №8, №9, №10, №11, №12, №14 по АДРЕСА_2 . Зазначені нежитлові приміщення перебували на балансі Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради, перереєстрованого Виконкомом Дніпропетровської міської ради 25.02.2004 року, реєстраційна справа 04052092Ю0040072. На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18.08.2003 року, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23.10.2003 року №232-10/XXIV, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 08.05.2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01). На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 року, об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема КЖЕП «Лівобережжя», передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Зазначене реформування обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Разом з тим, 06.08.2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя». На час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 року КЖЕП «Лівобережжя» в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі №38/5005/6636/2012 КЖЕП «Лівобережжя» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП «Лівобережжя» призначено арбітражного керуючого Барановського О.В., яким, всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного нежитлового приміщення. Згідно з протоколом №21 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення 31.07.2013 року між КЖЕП «Лівобережжя» та TOB «ТУЛС» укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстровано в реєстрі за №5925, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За договором купівлі-продажу №5925 від 31.07.2013 року TOB «ТУЛС» набуло права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , загальною площею 467,9 кв.м., яке складалось з приміщень №5, загальною площею 36,3 кв.м., №6 - 60 кв.м., №7 - 34,7 кв.м., №8 - 60,9 кв.м., №9 - 48,7 кв.м., №10 - 40,0 кв.м., №11 - 43,3 кв.м., №12 - 59,6 кв.м. та 14 - 84,4 кв.м. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя», яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року, та постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2017 року, задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі. Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 та продажу його з відкритих біржових торгів; визнано недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, та визнано недійсним договір купівлі-продажу №5925 від 31.07.2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_2 та TOB «ТУЛС». Також зазначається, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №284 від 18.06.2014 року «Про зміну правового режиму майна» статус нежитлових приміщень №№ 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14 по АДРЕСА_2 було змінено на житлові. В подальшому, 13.08.2014 року за №ДП 9 інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, подану TOB «ТУЛС» за проектом: «Реконструкція нежитлового приміщення (прим. На першому поверсі №6, №7, №10, №11, №12, прим, на другому поверсі №8, №9, №5, №14) під квартири по АДРЕСА_2 ». На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 9 від 13.08.2014 року, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №284 від 18.06.2014 та договору купівлі-продажу №5925 від 31.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. 29.07.2016 року було закрито відомості про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 - нежитлове приміщення, загальною площею 467,9 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_2 у зв`язку із його поділом, та проведено державну реєстрацію права приватною власності за TOB «ТУЛС» на квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 36,3 кв.м., №6 - 60 кв.м., №7 - 34,7 кв.м., №8 - 60,9 кв.м., №9 - 48,7 кв.м., №10 - 40,0 кв.м., №11 - 43,3 кв.м., №12 - 59,6 кв.м. та №14 - 84,4 кв.м, загальною площею 467,9 кв.м. Квартиру АДРЕСА_1 ТОВ «ТУЛС» було відчужено на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №2084 від 06.09.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. Тому позивач просив витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради приміщення №6 по вул. Любарського, 118 в м. Дніпро; витребувати від ТОВ «ТУЛС» на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради приміщення №5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; №7, №8, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; №9 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; №10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; №11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; №12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; №14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташовані за адресою по АДРЕСА_2 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нерухоме майно - приміщення №6 по АДРЕСА_2 . Витребувано від ТОВ «ТУЛС» на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нерухоме майно - приміщення №5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), №7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), №8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), №9 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), №10 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), №11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), №12 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), №14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), що розташовані за адресою по АДРЕСА_2 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 43741,75 грн. Стягнуто з ТОВ «ТУЛС» на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 43741,75 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки Дніпровській міській раді, яке долучене до матеріалів справи, а також письмовою розпискою прокурора Волкогон Т.В. від 18.04.2023 року (а.с. 215 т.2). У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за відомою суду адресою проживання, що відповідає відомостям з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 219 т.2), відсутністю ТОВ «Тулс», КЖЕП «Лівобережжя» за відомими суду адресами місцезнаходження, що відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сповіщення вказаних осіб здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. Заява представника Дніпровської міської ради від 11.03.2023 року про відкладення розгляду справи через перебування представника у відпустці є необґрунтованою, у заяві не зазначено про неможливість направлення до суду іншого представника позивача.

Місцезнаходженням ТОВ «Тулс» є м. Київ, місцем проживання ОСОБА_1 та місцезнаходженням КЖЕП «Лівобережжя» є м. Дніпро. На день розгляду даної справи на території м. Дніпро та Київської області не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка у даних регіонах є стабільною.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що нежитлові приміщення №№5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14 по АДРЕСА_2 перебували на балансі Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради.

Рішенням Дніпропетровської обласної ради №232-10/ХХІУ від 23.10.2003 Про виконання рішення обласної ради від 18.07.2003 року №202-9/ХХIV «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.Дніпропетровська, зокрема, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18.08.2003 «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя» (а.с. 13, 14, 15-18, 19-20 т.1).

Рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя», до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18.08.2003, від 10.09.2003 та від 12.09.2003 (п. 1 рішення міської ради) (а.с. 21-22 т.1).

З урахуванням положень ст. 128 ЦК УРСР, ст. ст. 31, 35 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на час прийняття зазначених вище рішень) територіальна громада міста набула право власності на об`єкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі, в даному випадку з 18.08.2003 (а.с. 15-18 т.1).

Відповідно до підпункту 2.1 рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 року комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства (а.с. 21 т.1).

Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17.02.2004 №15-КВ було затверджено нову редакцію статуту Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради, перереєстрованого Виконкомом Дніпропетровської міської ради 25.02.2004 року, реєстраційна справа №04052092Ю0040072.

На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року (а.с. 23-24 т.1), об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, КЖЕП «Лівобережжя» передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Вказана передача обґрунтовувалась реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».

На підставі розпорядження Дніпропетровської обласної ради №159-р від 18.08.2003 року (т.1 а.с. 13), рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 року та рішення Дніпропетровської обласної ради від 23.10.2003 року №232-10/XXIV, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 08.05.2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01) за територіальною громадою в особі Дніпропетровської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності від 27.07.2017 року №92990703 (а.с. 25-26 т.1).

Разом з тим, 06.08.2012 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради.

На час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 КЖЕП «Лівобережжя» в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі №38/5005/6636/2012 Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП «Лівобережжя» призначено арбітражного керуючого Барановського О.В., яким, всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного нежитлового приміщення.

На підставі протоколу №21 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення (а.с. 36-38 т.1), 31.07.2013 року між КЖЕП «Лівобережжя» та TOB «ТУЛС» укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за №5925, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 39-40 т.1). За вказаним договором купівлі-продажу TOB «ТУЛС» набуло права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , загальною площею 467,9 кв.м., яке складалось з приміщень №5 загальною площею 36,3 кв.м., №6 - 60 кв.м., №7 - 34,7 кв.м., №8 - 60,9 кв.м., №9 - 48,7 кв.м., №10 - 40,0 кв.м., №11 - 43,3 кв.м., №12 - 59,6 кв.м. та №14 - 84,4 кв.м.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя» (т.1 а.с. 114-124), залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року, та постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2017 року, задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.

Зокрема, зазначеним вище рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, та визнано недійсним договір купівлі-продажу №5925 від 31.07.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_2 та TOB «ТУЛС».

Разом з тим, рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №284 від 18.06.2014 року «Про зміну правового режиму майна» статус нежитлових приміщень №№ 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14 по АДРЕСА_2 було змінено на житлові (а.с. 45-46 т.1).

В подальшому, 13.08.2014 року за № ДП 9 інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, подану TOB «ТУЛС» за проектом: «Реконструкція нежитлового приміщення (прим. На першому поверсі №6, №7, №10, №11, №12, прим, на другому поверсі №8, №9, №5, №14) під квартири по АДРЕСА_2 » (а.с. 50-54 т.1).

На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 9 від 13.08.2014 року, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №284 від 18.06.2014 та договору купівлі-продажу №5925 від 31.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. 29.07.2016 було закрито відомості про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 - нежитлове приміщення, загальною площею 467,9 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку із його поділом та проведено державну реєстрацію права приватною власності за TOB «ТУЛС» на квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 36,3 кв.м., №6 загальною площею 60 кв.м., №7 - 34,7 кв.м., №8 - 60,9 кв.м., №9 - 48,7 кв.м., №10 - 40,0 кв.м., №11 - 43,3 кв.м., №12 - 59,6 кв.м. та №14 - 84,4 кв.м, загальною площею 467,9 кв.м.

Квартиру АДРЕСА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУЛС» було відчужено на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №2084 від 06.09.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. (а.с. 41-44 т.1).

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року у справі №201/17998/15 ОСОБА_3 (голова ліквідаційної комісії КЖЕП «Лівобережжя») визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12750 гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах всіх форм власності строком на два роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у вигляді штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12750 гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах всіх форм власності строком на два роки. Вирок набрав чинності 24.05.2016 року (а.с. 7-16 т.2).

Право власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру №6 по АДРЕСА_2 06.09.2016 року (номер відомостей про речове право - 16250932) було зареєстроване за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №2084 від 06.09.2016 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01).

Згідно зі статтями 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Згідно ч.ч. 5, 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності; об`єкти комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська (Дніпропетровська) міська рада.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

За змістом статей 22, 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до внесення змін 19 січня 2013 року) у випадках, передбачених законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру; з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом. Статтею 26 Закону передбачено передачу певного майна боржника в комунальну власність місцевої громади.

Отже, законодавством про банкрутство не встановлюється порядок реалізації майна боржника виключно шляхом його продажу та не виключається можливість передачі майна боржника, в тому числі комунального підприємства, за наявності відповідного рішення місцевої ради, на баланс іншого комунального підприємства, зокрема, за рішенням суду про зобов`язання вчинити такі дії. Також, постанову суду першої інстанції про введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не можна вважати судовим рішенням, на виконання якого безумовно здійснюється реалізація майна боржника, оскільки даним судовим актом вводиться особлива процедура банкрутства боржника, а сама реалізація майна боржника або передача майна, яке перебувало у нього на праві власності чи повного господарського відання, здійснюється з урахуванням положень законодавства, що регулює хід ліквідаційної процедури та інших особливостей правового статусу майна боржника, визначених спеціальними законами щодо різних категорій боржників.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, у зазначеній вище справі №38/5005/6636/2012 встановлено недійсність договору купівлі-продажу, в тому числі, приміщення АДРЕСА_1 , що свідчить про вибуття спірного майна з володіння законного власника - територіальної громади міста з порушенням вимог чинного законодавства та поза його волею, - колегія дійшла висновку, що приміщення АДРЕСА_1 вибуло з власності територіальної громади міста Дніпро (Дніпропетровська) поза волею громади, інтереси якої представляє Дніпровська міська рада, іншим шляхом (шляхом вчинення ліквідатором боржника у справі про банкрутство дій з перевищенням повноважень, про що є відповідна ухвала суду у справі про банкрутство), що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у ОСОБА_1 , як добросовісного набувача в порядку частини першої статті 388 ЦК України.

Колегія також звертає увагу, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі, оскільки ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі №38/5005/6636/2012 та вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22.04.2016 року у справі №201/17998/15-к, що набрав законної сили 24.05.2016 року відносно ОСОБА_3 , встановлено неправомірність дій ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута спірного нерухомого майна та протиправність дій голови ліквідаційної комісії КЖЕП «Лівобережжя» щодо невиконання обов`язку зняти обтяження та передати майно КЖЕП «Лівобережжя» на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, а також умисне невиконання рішень Господарського суду Дніпропетровської області щодо яких його було зобов`язано передати майно КЖЕП «Лівобережжя» на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради.

На момент відчуження спірного нерухомого майна воно протиправно обліковувалось на балансі КЖЕП «Лівобережжя», отже воля ліквідатора вказаного підприємства не може розглядатись як воля законного власника майна щодо його відчуження.

Аналогічні правові висновки щодо вирішення спірних правовідносин викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 березня 2018 року у справі №904/10673/16 та від 21 березня 2018 року у справі №904/11074/16, у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №199/7377/16-ц від 21 серпня 2019 року, у справі №199/2819/17 від 01 березня 2023 року.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява №43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Крім того, згідно змісту позовної заяви, прокурором доведено, що, звертаючись з даним позовом, він діяв в межах повноважень передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Посилання апелянта на те, що спірне приміщення АДРЕСА_1 змінило статус з нежитлового на житлове - не спростовує викладених вище висновків про наявність підстав для витребування цього майна власнику.

Колегія звертає увагу, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване у квартирі АДРЕСА_4 , що підтверджується даними Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 219 т.2), та доводить, що спірне нерухоме майно не є місцем проживання вказаного відповідача, отже право відповідача на житло, у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскаржуваним судовим рішення не порушене.

За положеннями частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо позовних вимог про витребування майна від співвідповідача TOB «Тулс» не можуть бути прийняті до уваги судом, адже вказаний учасник справи є юридичною особою, яка наділена цивільною правоздатністю (стаття 91 ЦК України) та цивільною дієздатністю (стаття 92 ЦК України).

ОСОБА_1 не уповноважений на представництво TOB «Тулс» у даній цивільній справі, а TOB «Тулс» не зверталось самостійно з апеляційною скаргою та заяв про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 не подавало.

Тому суд апеляційної інстанції справу в частині задоволення позовних вимог про витребування нерухомого майна від ТОВ «ТУЛС» на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради - не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року в оскаржуваній частині, в частині витребування від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нерухомого майна - приміщення №6 по вулиці Любарського, 118 у місті Дніпрі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова