Провадження № 22-ц/801/1337/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 рокуСправа № 127/16847/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Ковальчука О. В., Якименко М. М.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК»,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Суваловим Валерієм Олександровичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Антонюка В. В. в м. Вінниця, дата складання повного рішення відповідає даті його прийняття,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року позивач ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до кредитного договору №163-Ф/0828 від 28 липня 2008 року ПАТ АБ «Укргазбанк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 54 700,00 доларів США до 27 липня 2018 року. Рішенням Староміського районного суду Вінницької області від 04.01.2010 року у справі №2-86-10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 56 631,90 доларів США, що еквівалентно 451 271,30 грн., 4 631,94 грн. пені, а також понесені судові витрати в сумі 1 820,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 16.01.2010 року. 30.01.2010 року було відкрите виконавче провадження №16999024 з примусового виконання цього рішення суду, однак станом на день звернення до суду із даним позовом, воно не виконане. Оскільки грошові кошти не повернуті позивачу, в межах останніх трьох років, які передують подачі позову (за період з 27.04.2019 року по 23.02.2022 року), виходячи із простроченої суми заборгованості, нарахував 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, що становить 3 662,41 доларів США, (106 136,64 грн), які просив стягнути з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2022 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» 3 % річних в розмірі 3 662, 41 (три тисячі шістсот шістдесят два) долара США 41 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2022 р. еквівалентно 106 136 (сто шість тисяч сто тридцять шість) гривень 64 копійки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд, першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує своїх зобов`язань згідно кредитного договору від 28.07.2008 року, її зобов`язання сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання не відбулося, тому суд дійшов висновку про наявність підстав не стягнення з відповідача суми, передбаченої ст. 625 ЦК України за час прострочення з 27.04.2019 року до 23.02.2022 року.

Не погодившись із зазначеним рішенням, 29 травня 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Сувалова В. О., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, не врахував, що у 2009 році банк звернувся з заявою про видачу судового наказу про стягнення кредитної заборгованості в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, тому вважає, що він втратив право нараховувати відсотки за кредитом після 2009 року, а умовами договору не передбачено сплата відсотків на підставі 625 ЦК України.

20 червня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, у якому він зазначив, що предметом даного позову є стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, а не стягнення процентів за кредитним договором. Просить відхилити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення залишити без змін

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

-28 липня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №163-Ф/08, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 54 700,00 доларів США терміном по 27 липня 2018 року (а.с. 5-7);

-04.01.2010 року рішенням Староміського районного суду м. Вінниці позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено: постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 56 631,90 доларів США, що еквівалентно 451 271,30 грн., 4 631,94 грн. пені, а також понесені судові витрати в сумі 1 820 грн. Рішення суду набуло законної сили 16.01.2010 року (а.с. 10-11);

-30.01.2010 р. відкрито виконавче провадження №16999024, 31.03.2012 р. направлено за належністю до іншого відділу ДВС, що встановленоз інформаційного витягу про виконавче провадження від 22.04.2022 р., (а.с.12);

- Третім відділом ДВС у м. Вінниці ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) відмовлено ПАТ АБ "Укргазбанк" у відкритті виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_1 , про що свідчить витяг із результатів пошуку виконавчих проваджень АСВП:54222275 від 24.11.2022 (а.с. 29);

-Відповідно до виписок по особових рахунках, заборгованість перед ПАТ АБ «Укргазбанк» - відповідачем ОСОБА_1 не погашена (а.с. 8-9,31).

Між сторонами виник спір з приводу стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

У пункті 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (Постанова Великої Палати Верховного Суду, висловленою від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 ).

В постанові від 05.03.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата ВС висловилася стосовно змісту поняття «користування кредитом», нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК і на підставі статті 625 ЦК та зауважила, що:

«95. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

96. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).

97. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

98. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору».

Відтак, встановивши, що зобов`язання за кредитним договором №163-Ф/08 від 28 липня 2008 року з боку відповідачки ОСОБА_1 про повернення грошових коштів не виконане, кредитний договір припинив свою дію у зв`язку з достроковою вимогою кредитора про повернення грошових коштів, за якою було ухвалено рішення Староміського районного суду м. Вінниці 04.01.2010 р. (а.с.10-11), - суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 3% річних на підставі статті 625 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, посилання в апеляційній скарзі на неправомірність застосування положень статті 625 ЦК України до даних правовідносин через припинення дії кредитного договору, - не заслуговує на увагу, є власним тлумаченням апелянта положень закону. При цьому апеляційний суд ще раз наголошує, що закінчення терміну дії кредитного договору, за умови невиконання обов`язку позичальника повернути грошові кошти, не звільняє останнього від відповідальності за несвоєчасне повернення грошових коштів та обов`язку сплачувати проценти, передбачені законом (стаття 625 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід зазначити, що, подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 сплатила 3 721,50 грн судового збору (а. с. 57), ПАТ АБ «Укргазбанк» судових витрат в апеляційному суді не поніс. Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені судові витрати слід залишити за відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Суваловим Валерієм Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2022 рокузалишити без змін.

Відновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2022 року

Судові витрати зі сплати судового збору, понесені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

М. М. Якименко