Провадження № 22-ц/801/1211/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 рокуСправа № 127/30033/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. В., Ковальчука О. В.,

секретар судового засідання Литвин С. С.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року, повне судове рішення складено 22 березня 2023 року, та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2023 року, повне додаткове судове рішення складено 30 березня 2023 року, ухвалені у складі судді Король О. П. в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2022 року ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів

Позов мотивований тим, що 01 грудня 2021 року Вінницьким апеляційним судом по справі № 127/15014/20 було ухвалено постанову, якою стягнуто з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 481 697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів). На її виконання 13 грудня 2021 року було видано виконавчий лист №127/15014/20 , а 17 грудня 2021 року приватний виконавець примусово стягнув з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» 549 742,19 грн., в тому числі 481 697,37 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звернувши увагу на те, що судом була визначена сума середнього заробітку без врахування утримання податку й інших обов`язкових платежів. В подальшому ці грошові кошти були перераховані ОСОБА_1 та 20 грудня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторговим А. М. виконавче провадження № 67892528 було закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Відтак під час примусового виконання судового рішення відповідач отримала середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та визначено постановою Вінницького апеляційного суду по справі № 127/15014/20 від 01 грудня 2021 року, та безпідставно набула грошові кошти в сумі 93 930,99 грн. (з них 18 % ПДФО в сумі 86 705,53 грн. та 1,5 % військового збору в сумі 7 225,46 грн.), які мали бути відраховані як обов`язкові збори та платежі.

13 грудня 2022 року ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» як податковий агент сплатило за ОСОБА_1 18 % ПДФО в сумі 86 705,53 грн. та 1,5 % військового збору 7225,46 грн., тому вважає, що вона повинна повернути безпідставно отримані грошові кошти.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кошти перераховані з рахунку позивача для передачі відповідачу не безпідставно, а на виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку, за відсутності рахункової помилки зі сторони позивача і недобросовісності з боку набувача (відповідача), тому грошові кошти, на підставі ст. 1215 ЦК України, поверненню не підлягають. Водночас суд звернув увагу, що ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» не оскаржувала дії приватного виконавця Авторгова А.М. про накладення арешту на кошти в сумі, які позивач мав перерахувати до бюджету в якості ПДФО та військового збору.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 задоволено: постановлено стягнути з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь ОСОБА_1 30 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Додаткове рішення мотивоване тим, що заявником надано належні докази понесених судових витрат на правничу допомогу та вони є співмірними складності справи.

Не погодившись з такими рішеннями, 09 травня 2023 року ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» подало апеляційні скарги, у яких просить їх скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та відмовити у стягненні на користь відповідачки понесених нею витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

Доводи апеляційних скарг зводяться до того, що суд першої інстанції невірно визначився з характером правовідносин: відповідачці було присуджено середній заробіток та визначено суму без утримання податку й інших обов`язкових платежів, виконавець примусово стягнув ці кошти, не врахувавши, що слід було відняти суму податку та військового збору, відтак відповідачка безпідставно набула ці грошові кошти. Позивач як роботодавець є податковим агентом та саме на нього покладено обов`язок по перерахуванню податків та зборів, він свій обов`язок виконав одразу як тільки відбувся перегляд справи в касаційній інстанції. Ці кошти не є заробітною платою і тому висновок суду про відмову у позові є невірним.

19 травня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , поданий її представником адвокатом Рябовим Д. С., на апеляційну скаргу на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2023 року, в якому зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою, не містить доводів на спростування висновків суду, позивач не подавав до суду першої інстанції клопотань про зменшення судових витрат відповідачки.

14 червня 20203 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , поданий її представником адвокатом Федик Ю. Ю., на апеляційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року, у якому зазначено, що суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин: що кошти були перераховані позивачем на виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку, тому суд правильно застосував положення ст. 1215 ЦК України, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» адвокат Сероветник О. А. підтримав викладене в апеляційній скарзі, просив оскаржувані рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову і стягненні судових витрат на правничу допомогу. Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Федик Ю. Ю. заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважає судові рішення першої інстанції законними та обґрунтованими, просили залишити їх без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

-01 грудня 2021 року Вінницьким апеляційним судом по справі № 127/15014/20 ухвалено постанову, якою поновлено ОСОБА_1 на роботі у ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 48 1697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів) (а. с. 6-18);

-13 грудня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист № 127/15014/20 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 481 697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів), що встановлено з постанови про відкриття виконавчого провадження (а. с. 19-20);

-14 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Авторговим А. М. відкрито виконавче провадження № 67892528 з виконання виконавчого листа № 127/15014/20 від 13.12.2021 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області (а. с. 19-20) та винесено постанову про арешт коштів ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, всього на суму 54 9742, 19 грн (а. с. 21-22);

-14 грудня 2021 р. приватним виконавцем Авторговим А.М. стягнуто з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» 549 742, 19 грн. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/15014/20, виданого 13.12.2021 р. Вінницьким міським судом Вінницької області, що підтверджується меморіальним ордером № 67892528-3( а. с. 25) та випискою по особовим рахункам (а.с. 26 на звороті);

-20 грудня 2021 року постановою приватного виконавця виконавче провадження № 67892528 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням (а. с. 23-24).

-13 грудня 2022 року платіжним дорученням № 18472 ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» перерахувала до бюджету 7 225,46 грн. військового збору, призначення платежу - «військовий збір 1,5% з доходу ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за червень 2020 р. листопад 2021р. Строк платежу 13.12.2022 р.» (а. с. 27);

-13 грудня 2022 року платіжним дорученням № 18471 ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» перерахувала до бюджету 86 705,53 грн. податку з доходів фізичних осіб, призначення платежу «податок з доходу фізичних осіб з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за червень 2020 р. листопад 2021р. Строк платежу 13.12.2022 р.» (а. с. 28).

Між сторонами виник спір з приводу повернення безпідставно набутих грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) зроблено такі правові висновки щодо застосування статті 1212 ЦК України:

Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Подібні висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, справа № 6-91цс14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа № 517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа № 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа № 473/2859/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 .

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц .

Отже, для застосування положень статті 1215 ЦК України слід з`ясувати чи відносяться отримані кошти до заробітної плати та прирівняних до неї платежів.

В справі що розглядається ОСОБА_1 отримала спірні грошові кошти у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які їй присуджені постановою Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 127/15014/20 та які були примусово стягнуті в ході виконання цього судового рішення приватним виконавцем Авторговим А. М.

Разом з тим, визначаючи характер цих коштів та визнаючи їх заробітною платою (середній заробіток за час вимушеного прогулу), суд першої інстанції припустився помилки.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» , заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. До структури заробітної плати відноситься: 1) о сновна заробітна плата як винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; 2) додаткова заробітна плата як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; 3) і нші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У пункті 164.6 статті 164 Податкового Кодексу України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

В справі що розглядається зі змісту постанови Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 127/15014/20 вбачається, що з роботодавця ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь працівника ОСОБА_1 стягнута сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податку й інших обов`язкових платежів. При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України суд керувався постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає механізм сплати військового збору, є Податковий кодекс України. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового Кодексу України, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України, а саме:

1.фізична особа-резидент (фізична особа, яка має місце проживання в Україні), яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

2.фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання;

3.фізична особа-нерезидент (фізична особа, яка не є резидентом), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні;

4.податковий агент.

Згідно з пунктом 18.1 статті 18.1. ПК України податковим агентом визнається особа, на яку ПК України покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування військового збору до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19, від 16 листопада 2020 року у справі № 607/3509/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 607/1429/17.

В справі що розглядається ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» 13 грудня 2022 року» перерахувала до бюджету 7 225,46 грн. військового збору, призначення платежу - «військовий збір 1,5% з доходу ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за червень 2020 р. листопад 2021р. (а. с. 27) та 86 705,53 грн. податку з доходів фізичних осіб, призначення платежу «податок з доходу фізичних осіб з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за червень 2020 р. листопад 2021р. (а. с. 28).

Натомість 14 грудня 2021 р. приватним виконавцем Авторговим А.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/15014/20, виданого 13.12.2021 р. Вінницьким міським судом Вінницької області, стягнуто з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» 481 697,37 грн, тобто суму, зазначену в судовому рішенні без вирахування податку й інших обов`язкових платежів.

Проводячи стягнення за судовим рішенням, приватний виконавець повинен був врахувати ту обставину, що сума середнього заробітку зазначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів, проте він цього не зробив. Такі дії виконавця щодо виконання судового рішення без віднімання сум податків і зборів безумовно є неправомірними.

Отже, з урахуванням правової природи податків та зборів, того, що вони не є структурою заробітної плати та підлягають перерахуванню до Державного бюджету України, - працівник не може отримати їх як складову частину заробітної плати. Тому в справі що розглядається, ОСОБА_1 не мала правових підстав отримувати суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без відрахування обов`язкових платежів, тому набуття нею цих коштів є безпідставним збереженням майна в розумінні ст. 1212 ЦК України.

Оскільки податки та збори не є складовою заробітної плати чи прирівняними до неї платежами, положення статті 1215 ЦК України в даному випадку не підлягають до застосування, а відтак отримані нею кошти в розмірі 7 225,46 грн військового збору та 86 705,53 грн податку з доходів фізичних осіб підлягають стягненню з неї на користь роботодавця ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика», який як податковий агент сплатив ці платежі за неї.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно відніс податки та обов`язкові платежі до структури заробітної плати, що призвело до необґрунтованого та неправильного застосування положень статті 1215 ЦК України, а як результат ухвалення невірного рішення за результатами розгляду справи.

Отже, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги є підставними, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року підлягає скасуванню (ч.1 ст. 376 ЦПК України) з ухваленням нового про задоволення позову ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика». Відтак, підлягає до скасування і додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2023 року, яке стосується вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених відповідачкою ОСОБА_1 : підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правничу допомогу немає, так як заявлений позивачем позов підлягає до задоволення.

Виходячи із приписів статті 141 , пункту «в» частини 1 статті 382 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, підлягають стягненню з відповідачки: позивач поніс витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 481 грн (а.с.31) та 3 721, 50 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.143), відтак з відповідачки на користь позивача слід стягнути 6 202 грн 50к.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2023 року задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2023 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» 93 930,93 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот тридцять гривень 99к.) гривень безпідставно набутих грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» 6 202, 50 (шість тисяч двісті дві гривні 50к.) гривень несених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика», адреса: вул. Лермонтовська, буд. 5, м. Житомир, п.і.10014.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1

ОСОБА_2 Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук