Номер провадження: 22-ц/813/2877/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2022 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення, третя особа: ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення, в обґрунтування якого зазначив, що позивач зареєстрований та проживав разом із дружиною відповідачем по справі у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Власником вказаної квартири є мати відповідача по справі ОСОБА_3 .

У серпні 2020 року між позивачем та відповідачем виник конфлікт внаслідок якого відповідач змінила замки вхідних дверей до квартири та не впускає позивача до приміщення, де знаходяться його особисті речі, доступ до яких також обмежений.

Позивач просив суд зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом вселення ОСОБА_1 у вказане житлове приміщення та надання ключів від вхідних дверей цього житла.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 08 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Вселив ОСОБА_1 у кватиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язав ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що позивач був членом сім`ї власника, зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , в судовому засіданні встановлено, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, в той час як позивач не має іншого житла про що свідчить договір оренди квартири від 10.08.2020 року. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо незаконного перешкоджання перебування (проживання) позивачу у спірній квартирі, з огляду на що як колишній член сім`ї власника позивач має право на користування спірним майном, а відповідач чинить такі перешкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що з початку літа 2020 року між сторонами часто виникали конфлікти, подружні відносини припинились та ними не велось спільне господарство. Після вказаних обставин відповідач самостійно залишив квартиру, забравши речі, вказані обставини у судовому засіданні підтверджувались показами свідків, однак суд першої інстанції належної оцінки зазначеним фактам не надав.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.06.2022 року роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2022 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: Колесніков Г.Я. головуючий суддя, судді: Сєвєрова Є.С., Вадовська Л.М.

Рішенням № 96/0/15-23 від 21 лютого 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_4 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2023 року в даній справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з звільненням з посади судді ОСОБА_4 .

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з доданими документами отримана представником позивача 08.07.2022 року, що підтверджується розпискою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що покази свідків в частині самостійного припинення проживання відповідачем у спірній квартирі спростовуються постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року у справі № 522/19187/20. Також зазначив, що наразі між позивачем та відповідачем існує спір щодо права власності на вказану квартиру (справа № 522/13000/20).

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з доданими документами отримана третьою особою 02.01.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У травні 2023 року від третьої особи надійшли пояснення в яких остання просить визнати поважними причини пропуску строку на подачу пояснень та додаткових доказів, скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Одеським апеляційним судом ухвалою від 06.07.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання про продовження строку на подання пояснень, пояснення залишено без розгляду, та відмовлено у долученні до матеріалів справи та дослідженні доказів доданих до пояснень, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 ЦПК України до пояснень третьої особи застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 178 цього Кодексу. Пояснення третьої особи подаються в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - отримати відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті (ч. 4 ст. 178 ЦПК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вже зазначалось, копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з доданими документами отримана третьою особою 02.01.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.07.2022 року розгляд справи призначено на 24 січня 2023 року.

З поясненнями на апеляційну скаргу третя особа звернулась 17.05.2023 року. Отже пояснення подано з пропуском строку.

У прохальній частині пояснень третя особа просить визнати причини пропуску строку поважними та продовжити строк на їх подання, при цьому обґрунтувань пропуску строку на подання письмових пояснень ОСОБА_3 не викладено.

Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.

Тому враховуючи викладені обставини колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про продовження строку на подання пояснень, та залишення вказаних пояснень без розгляду.

Позивач, представник позивача та третя особа в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином і в установленому законом порядку.

Позивач повідомлений у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представнику позивача судова повістка направлена на електронну пошту, яка останнім зазначалась у відповідних заявах та з якої здійснювалось листування з Одеським апеляційним судом та отримана 18.05.2023 року що підтверджується довідкою.

Відповідач повідомлена у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.

Третя особа судову повістку отримала 24.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що позивач був членом сім`ї власника, зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , відповідач чинить перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, позивач не має іншого житла про що свідчить договір оренди квартири від 10.08.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи, тому суд вважав позов таким, що підлягає задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 536.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований 24 липня 2015 року, жодних угод щодо порядку користування вказаною квартирою між позивачем та власником квартири укладено не було.

15 вересня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Зазначені обставини свідчать про те, що на час реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 позивач не був членом сім`ї власника квартири ОСОБА_3 та не перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , яка є донькою власника квартири.

Також, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у спірній квартирі проживав з ОСОБА_2 , при цьому позивач спільно з власником квартири ОСОБА_3 ніколи не проживав, спільним побутом пов`язаний не був, спільного господарства не вів, про що не заперечувалось сторонами.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач по справі є членом сім`ї саме власника спірної квартири та помилково застосував положення ст. 156 ЖКУкраїни до правовідносин сторін.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2020 року по справі № 522/11613/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України сформував правовий висновок про те, що правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Звертаючись до суду із позовом про вселення позивач посилався на те, що в серпні 2020 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виник конфлікт внаслідок якого відповідач змінила замки вхідних дверей до квартири та не впускає позивача до приміщення, де знаходяться його особисті речі, доступ до яких також обмежений.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано до суду Акт про вчинення перешкод у користуванні житлом квартирою від 26.08.2020 року, складений мешканцями квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 даного будинку, який не засвідчено ЖЕКом або обслуговуючою організацією, тому вказаний акт судом першої інстанції визнано недопустимим доказом.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року по справі № 522/19187/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення. Зазначено, що в судовому засіданні встановлено, що 03.10.2020 року ОСОБА_1 прийшов до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зрозумів, що його дружина ОСОБА_2 змінила замки, та не пускала його до квартири.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 , яка під час розгляду справи в суді першої інстанції допитана як свідок пояснила, що у 2020 році почалися сварки позивач поводив себе неадекватно та ображав її та доньку, коли відповідач повідомила, що буде викликати поліцію сам залишив житло, забравши свої речі, перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинить. Також зазначила, що вона дійсно змінила замки, оскільки ключ від вхідних дверей загубила її дочка, при цьому пропонувала позивачу ключі, але останній відмовився, спільне проживання сторін не можливо.

Третя особа без самостійних позовних вимог ОСОБА_3 , яка була допитана судом першої інстанції як свідок та є власницею квартири АДРЕСА_2 пояснила, що проти позову заперечує, в спірній квартирі вона не проживає, постійно мешкає за містом в сільській місцевості, до квартири періодично приїжджає. Під час даних візитів була свідком сварок між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , позивач поводить себе неадекватно, б`є відповідачку та позивач сам залишив житло.

Отже, показання відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи без самостійних позовних вимог ОСОБА_3 , допитаних в якості свідків, у відповідності до вимог ст. 92 ЦПК України, є доказами у даній справі.

Позивачем на підтвердження обставин знаходження у квартирі АДРЕСА_2 , особистих речей суду належних та допустимих доказів не надано, як і не надано доказів ненадання ключів після зміни замків, після загублення донькою ключів.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Європейський суд з прав людини у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК Української РСР передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що звертаючись до суду з позовною заявою про усунення перешкод шляхом вселення ОСОБА_1 вказав відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) зроблено висновок, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до не належного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо не належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги про усунення перешкод шляхом вселення до квартири АДРЕСА_2 власником якої є ОСОБА_3 , із якою позивач спільно не проживав, спільним побутом пов`язаний не був, спільного господарства не вів, та не є членом її сім`ї, шлюб із донькою власника квартири ОСОБА_2 розірвано, під час розгляду справи ОСОБА_3 заперечувала проти вселення позивача до квартири, її права як власниці квартири захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то апеляційний суд вважає, що відповідачем повинна бути ОСОБА_3 , яка є власницею квартири до якої позивач просить його вселити.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не з`ясувавши всіх обставин у справі, дійшов помилково висновку про те, що відповідачем у даній справі повинна бути лише ОСОБА_2 .

Оскільки визначення відповідачів є правом позивача, який позовні вимоги пред`явив тільки до ОСОБА_2 , яка не власником квартири, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу не може усунути порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи належних відповідачів.

При скасуванні рішення суду з зазначених підстав апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом до належних відповідачів.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на те, що позивач був заселений до квартири як власник даної квартири, оскільки квартира придбана за його особисті кошти та оформлення на фіктивного власника ОСОБА_3 і на даний час право на квартиру оскаржується в суді, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2022 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 березня 2023 року та постановою Верховного Суду від 08 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 в частині покупця та переведення права покупця відмовлено.

Зазначені обставини свідчать про те, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 .

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення та зобов`язання надати ключі.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2022 року, скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 липня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Н.В. Стахова

О.Ю. Карташов