ЄУН № 337/3154/23
Провадження № 4-с/337/19/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредуна Д.С., за участю секретаря Сакоян О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фуклєвої Інни Федорівни, заінтересована особи ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2023 року скаржник ОСОБА_1 особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. звернулася до суду зі скаргою, в якій просить:

визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеса) Фуклєвої І.Ф. щодо складання розрахунку заборгованості від 26.04.2023 року та від 26.05.2023 року в рамках виконавчого провадження №34972921;

скасувати розрахунки заборгованості від 26.04.2023 року та від 26.05.2023 року в рамках виконавчого провадження №34972921, здійснені старшим державним виконавцем Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеса) Фуклєвою І.Ф.;

зобов`язати старшого державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеса) Фуклєву І.Ф. або іншу уповноважену особу цього ВДВС здійснити перерахунок заборгованості по аліментам за період з 30.09.2018 року по 01.05.2023 року в рамках виконавчого провадження №34972921, відповідно до: 1. положень п.13 Постанови КМУ №146 від 26.02.1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», за період, коли боржник ОСОБА_1 не був офіційно працевлаштований; 2. інформації про заробітну плату боржника ОСОБА_1 що зазначена в довідці форми ок-7 від 13.04.2023 року, за період, коли боржник був офіційно працевлаштований.

Суть скарги зводиться до того, що стягуючи з боржника ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), в ті періоди, коли боржник не працював, при визначенні суми заборгованості держаний виконавець не відраховує розмір податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%), через що на думку скаржника розрахунок заборгованості зі сплати аліментів проведено невірно і сума заборгованості є завищеною.

Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментам становить 56029,02 гривень. На переконання скаржника, розмір такої заборгованості повинен дорівнювати 34483,98 гривень.

30 червня 2023 рокустарший державний виконавець Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеса) Фуклєва І.Ф. подала відзив, в якому заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на правомірність нарахування розміру аліментів в рамках виконавчого провадження №34972921.

10 липня 2023 року заінтересована особи ОСОБА_2 подала заяву, в якій просила відмовити в скарзі ОСОБА_1 .

До судового засідання представник заявника адвокат Тивоненко Д.Р. подав клопотання, в якому наполягав на задоволенні скарги і не заперечував щодо розгляду справи без його участі.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На виконанні Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №34972921 з примусового виконання виконавчого листа №2-490/2011 від 14.02.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.01.2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості по аліментам від 24.05.2023 року старший державний виконавець Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеса) Фуклєва І.Ф. визначила заборгованість станом на 01.05.2023 року в сумі 56029,02 гривень.

Підставу звернення до суду з скаргою стало те, що на думку заявника та його представника, що державний виконавець розрахував заборгованість на підставі ч.2 ст. 195 СК України із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника, не вирахувавши податки та збори: податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%), а вказане не відповідає вимогам чинного законодавства.

Аналізуючи доводи заявника, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили. У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

У рішеннях по справах «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07 травня 2002 pоку, заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» (Jasibiniean v. Lithuania) від 06 березня 2003 p., заява №41510/98, п.45. Суд звертає увагу на свою практику, де неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володінням майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому, він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За змістом частин 3-4 статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих зі звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування ч. 2 ст. 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713.

Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексу України визначає, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до ст. 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Проте, середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто, середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник у спірний період часу не працював та про наявність фактично отриманого доходу і джерела його надходження орган примусового виконання не повідомляв.

Всі періоди відсутності офіційного працевлаштування боржника ОСОБА_1 , вказані у розрахунку заборгованості по аліментам від 24.05.2023 року державного виконавця, співпадають із такими періодами, зазначеними в контр-розрахунку представника заявника - адвоката Тивоненка Д.Р.

За таких умов, розрахунки заборгованості зі сплати аліментів обґрунтовано здійснено державним виконавцем на підставі останнього встановленого органом статистики розміру середньої заробітної плати працівника у Запорізькій області.

Оскаржуючи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, скаржник посилався на те, що при визначенні суми щомісячних платежів державним виконавцем не вирахувано суму податків та зборів, які підлягають сплаті із визначеного загального доходу платника.

Однак, такі твердження скаржника є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 70 3акону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 також передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Разом з тим, наведений порядок визначення розміру аліментів, що сплачуються із доходу після утримання обов`язкових податків і зборів, передбачений у разі отримання платником доходів, однак заявник не надав доказів отримання ним доходів у спірному періоді, аліменти на утримання дітей обчислено, виходячи із розміру середнього заробітку працівника для даної місцевості (Запорізької області).

У випадку коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 195 СК України, згідно яких не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму податків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами ч. 1 ст. 70 цього Закону.

Відповідний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 659/988/18, провадження № 61-6205ск19 та у правових позиціях Верховного Суду, викладених у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №759/1727/16, та від 25 жовтня 2021 року у справі №2610/27695/2012 провадження № 61-13244 св20.

Таким чином, враховуючи, що скаржник у спірному періоді не працював та не отримував офіційних доходів, протилежного скаржником не доведено та доказі суду не надані), державним виконавцем правомірно здійснено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розміру середнього заробітку працівника у Запорізькій області без вирахування сум податків та зборів.

Таким чином, встановлені судом обставини справи свідчать, що дії державного виконавця з нарахування заборгованості зі сплати аліментів узгоджуються із вимогами Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та Сімейним кодексом України, оскаржуваний розрахунок заборгованості не спростований, отже відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись статтями 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фуклєвої Інни Федорівни, заінтересована особи ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Д.С. Бредун