ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», на рішення Бабушкінського районного суду м .Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Спектрум Ессетс», звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 24 листопада 2006 року укладено кредитний договір №8/2006/840-К/610-Н, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти на суму 12000,00 дол. США зі сплатою 10% річних на строк до 19.11.2021 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 (поручитель) 24 листопада 2006 року було укладено договір поруки. Банк належним чином виконав свої зобов`язання по видачі кредиту, однак відповідач порушив умови договору і станом на 11.07.2016 утворилась заборгованість, яка складає 11764,87 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 292201,98 грн. та 297845,40 грн., а саме заборгованість за кредитом (у томі числі прострочена) - 8767,95 дол. США, що еквівалентно 217768,01 грн., заборгованість по сплаті відсотків (у томі числі прострочена) - 2102,44 дол. США, що еквівалентно 52217,93 грн, заборгованість по сплаті комісії - 894,48 дол. США, пеня за прострочення сплати кредиту - 297845,40 грн. Тому позивач просив стягнути солідарно на свою користь з відповідачів вказану заборгованість у загальному розмірі 11764,87 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 292201,98 грн. та 297845,40 грн. пені.

Рішенням Бабушкінського районного суду м .Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 98-100 т.2).

В апеляційній скарзі ТОВ «Спектрум Ессетс», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від представника відповідачів - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 24 листопада 2006 року між ВАТ КБ «Надра» (ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №8/2006/840-К/610-Н, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) на суму 12000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 10% на рік на строк до 19 листопада 2021 року, що також підтверджується копією заяви на видачу готівки №NL-1 від 24.11.2006 року (а.с. 10-11, 13 т.1).

Цільове використання кредиту, за пунктом 1.2 зазначеного кредитного договору, проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №6400 від 24.11.2006 року та договору купівлі продажу №6406 від 24.11.2006 року.

Також у п. 1.3.2 сторонами кредитного договору №8/2006/840-К/610-Н погоджено, що плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п. 1.1 цього договору. За перший та останній місяць користування кредитом плата розраховується виходячи із фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом.

Відповідно до п.п. 3.3.1-3.3.3 кредитного договору №8/2006/840-К/610-Нвід 24.11.2006 року позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, сума якого складає 162,82 дол. США грн., щомісячно до 20 числа поточного місяця.

За умовами кредитного договору №8/2006/840-К/610-Нвід 24.11.2006 року, банк має право, зокрема, вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п 3.3.3. цього договору (пункт 4.2.4 договору).

Розділом 5 договору кредиту передбачена відповідальність сторін, за пунктом 5.1 якого визначено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

За змістом пункту 8.4 кредитного договору №8/2006/840-К/610-Нвід 24.11.2006 року, усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, або врученні особисто за зазначеними адресами сторін.

У пункті 8.6 зазначеного раніше кредитного договору, сторони погодили, що недійсність окремих положень цього договору не тягне за собою недійсність договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №8/2006/840-К/610-Н, між банком та ОСОБА_2 (поручитель) 24 листопада 2006 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язання позичальником за вказаним кредитним договором (а.с. 12 т.1).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року, станом на 11.07.2016 банком нарахована заборгованість, яка складає 11764,87 доларів США та 297845,40 грн., а саме заборгованість за кредитом (у томі числі прострочена) - 8767,95 дол. США, заборгованість по сплаті відсотків (у томі числі прострочена) - 2102,44 дол. США, заборгованість по сплаті комісії - 894,48 дол. США, пеня за прострочення сплати кредиту - 297845,40 грн. (а.с. 6-9 т.1).

Також встановлено, що 15 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL3N017513, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим №128, відповідно до умов якого ТОВ «Спектрум Ессетс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року, укладеним з ПАТ КБ «Надра», та забезпечувальним договором поруки, що також підтверджується витягом з додатку №1 до цього договору та копією платіжного доручення №82 від 04.05.2020 року (а.с. 173-174, 175, 176 т.1).

ТОВ «Спектрум Ессетс» є фінансовою установою, відповідно до копії свідоцтва від 27.01.2020 року, виданого на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг від 27.01.2020 року №143 (а.с. 172 т.1).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

Кредитний договір №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , є споживчим кредитом, адже наданий позичальнику для придбання у власність житлового будинку, загальною площею 60,0 кв.м., тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц.

За умовами кредитного договору №8/2006/840-К/610-Нвід 24.11.2006 року, банк має право, зокрема, вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п 3.3.3. цього договору (пункт 4.2.4 договору).

За змістом пункту 8.4 кредитного договору №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року, усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, або врученні особисто за зазначеними адресами сторін.

Позивачем не представлено будь-яких доказів направлення відповідачам (або вручення особисто) письмових вимог про дострокове повернення кредиту з наданням шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення для усунення порушення позичальником умов договору, згідно до вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; установивши, що Законом України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено порядок та обов`язок кредитора направити вимоги про дострокове повернення кредиту, які, згідно пункту 8.4 кредитного договору мають здійснюватись у письмовій формі та надсилатись рекомендованим листом, кур`єром, або врученні особисто за зазначеними адресами сторін; враховуючи, що позивач не надав належних доказів виконання зазначених вимог, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для дострокового погашення заборгованості за кредитним договором та стягнення на користь позивача тіла кредиту в сумі 7456,94 дол. США, строк оплати якого на час подання позову не настав.

У зв`язку з викладеним, встановивши, що з даним позовом позивач звернувся 21.07.2016 року, що підтверджується штемпелем поштового відділення на конверті (а.с. 30 т.1), наявні підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року, станом на 11.07.2016 року (у межах позовних вимог) строк оплати якої настав на час подання позову, тобто простроченої заборгованості за тілом кредиту, прострочених відсотків з користування кредитом та пені.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на наявність у кредитному договорі умов про зміну терміну повернення кредиту (дострокового повернення) під відкладальну обставину (виникнення у боржника прострочення) - є безпідставним.

У пункті 4.2.4 кредитного договору №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року погоджено, що якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений умовами договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань.

Однак, вказана вище умова не є безумовною зміною строку виконання зобов`язань у повному обсязі. Порушення позичальником строків сплати кредиту лише надає банку право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань, яким банк розпоряджається на власний розсуд.

У разі прийняття банком рішення про зміну строку виконання зобов`язань у повному обсязі, він зобов`язаний виконати вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, та направити відповідачам відповідні письмові вимоги.

При визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 3.3.1-3.3.3 кредитного договору №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, сума якого складає 162,82 дол. США грн., щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Згідно розрахунків заборгованості, складених позивачем станом на 11.07.2016 року, прострочена заборгованість за кредитом становить 1311,01 дол. США, прострочена заборгованість по сплаті відсотків - 2102,44 дол. США, а пеня за прострочення сплати кредиту становить 297845,40 грн., що еквівалентно 11992,09 дол. США (а.с. 6-9 т.1).

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зважаючи на наведене, враховуючи належне виконання позичальником обов`язку зі сплати кредиту у період з часу укладення кредитного договору від 24.11.2006 року до квітня 2014 року; враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, колегія дійшла висновку, що нарахований банком розмір пені повинен бути зменшений до достатнього та необхідного розміру 84779,25 грн., що за курсом гривні до дол. США 24,836822 становить 3413,45 дол. США.

Разом з тим, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон №3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону України №1023-XII «Про захист прав споживачів» було доповнено новим абзацом третім такого змісту: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон №1734-VIII.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 697/2142/20 (провадження № 61-17715св21) вказано, що: «положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним».

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Кредитним договором №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року погоджено, зокрема, що за управління кредитом сплачується плата позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п. 1.1 цього договору. За перший та останній місяць користування кредитом плата розраховується виходячи із фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом (пункт 1.3.2).

Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість по комісії в розмірі 894,48 дол. США грн.

Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла з 16 жовтня 2011 року, зазначений вище пункт правочину 1.3.2 щодо нарахування банком щомісячної комісії в розмірі 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості (плата за управління кредитом) є нікчемним в силу закону, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, дано визначення терміну послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за управління кредитом, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику.

Виходячи з викладеного, встановивши, що пунктом 1.3.2кредитного договору №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 рокупозичальнику було встановлено щомісячну комісію (плату) за управління кредитом (0,35%від розміру фактичного залишку заборгованості); приймаючи до уваги, що надання інших послуг за вказану комісію (плата за управління кредитом) умовами кредитного договору не погоджено, - колегія дійшла висновку, що зазначений вище пункт правочину щодо встановлення щомісячної комісії за управління кредитом з 16 жовтня 2011 року є нікчемним в силу закону, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 894,48 дол. США.

Крім того, згідно наданого суду розрахунку заборгованості, з 16 жовтня 2011 року позивачем нараховано та спрямовано на погашення комісії за управління кредитом 972,89 дол. США.

За змістом пункту 3.5 вказаного вище договору, якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімальний необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору в наступному порядку: плата за управління кредитом; прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пені та штрафи; витрати, пов`язані з моніторингом та супроводом кредиту; прострочена сума кредиту; сума кредиту.

Таким чином, колегія вважає за можливе зарахувати сплачену з 16 жовтня 2011 року комісію в сумі 972,89 дол. США в рахунок погашення прострочених відсотків за користування кредитом - 2102,44 дол. США. Тобто заборгованість за простроченими відсотками, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 1129,55 дол. США.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 31 серпня 2022 року у справі №201/11573/19.

Отже, заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року, станом на 11.07.2016 року, строк оплати якої настав та яка підлягає стягненню на користь позивача, складається із простроченої заборгованості за кредитом становить - 1311,01 дол. США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків - 1129,55 дол. США, пені за прострочення сплати кредиту - 84779,25 грн.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її дії, частина 4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі №6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

У даній справі договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки згідно із пунктом 5.3 договору дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору

Встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснено 25.03.2014 року на суму 163,67 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6 т.1).

Згідно умов кредитного договору №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року, погоджено погашення кредиту щомісячними платежами до 20 числа поточного місяця (пункт 3.3.3) та у повному обсязі до 19 листопада 2021 року (п.п. 1.4, 3.3.4).

Таким чином, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, умов кредитного договору, зокрема щодо періодичності сплати платежів, умов договору поруки; встановивши, що позивач звернувся до суду з даним позовом 21.07.2016 року, що підтверджується відбитком штемпеля на поштовому конверті (а.с. 30 т.1), колегія дійшла висновку, що порука в даному випадку припинена лише в частині обов`язків поручителя, що існували у період до 21.01.2016 року, тобто за межами шестимісячного строку, що передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Такий висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16.

Отже, за період з 21.01.2016 року по 11.07.2016 року (у межах позовних вимог) прострочена заборгованість підлягає солідарному стягненню з позичальника і поручителя; заборгованість (прострочена), що сформувалась у період до 21.01.2016 року, підлягає стягненню лише з позичальника.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги встановлення апеляційним судом факту припинення поруки відповідачки ОСОБА_2 в частині зобов`язань, що існували у строк до 21.01.2016 року; враховуючи зміст позовних вимог, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» заборгованості за кредитним договором №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року:

- солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 за період з 21.01.2016 року по 11.07.2016 року у загальному розмірі 907,66 дол. США та 84779,25 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту - 536,52 дол. США, простроченої заборгованості по відсоткам - 371,14 дол. США та пені у розмірі 84779,25 грн.;

- з позичальника ОСОБА_1 станом на 20.01.2016 року у загальному розмірі 1532,90 дол. США, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту - 774,49 дол. США та простроченої заборгованості по відсоткам - 758,41 дол. США.

Розмір наведеної вище заборгованості підтверджується представленим банком розрахунком, із застосуванням курсу долара до гривні 24,836822 грн. за 1 дол. США, у межах заявлених позовних вимог (а.с. 6-9 т.1).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем до ухвалення місцевим судом рішення було подано письмову заяву про застосування позовної давності від 13.02.2017 року (а.с. 40-41 т.1).

Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за кредитним договором було внесено відповідачем 25.03.2014 року на суму 163,67 дол. США, що підтверджується розрахунком погашення кредиту, складеним позивачем (а.с. 6 т.1).

Виходячи з викладеного, враховуючи, що строк дії кредитного договору №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року визначено до 19.11.2021 року; останній платіж на погашення боргу здійснено 25.03.2014 року; з даним позовом банк звернувся до суду 21.07.2016 року, що стверджується відбитком штемпеля поштового відділення на конверті (а.с. 30 т.1), - колегія дійшла висновку, що позивачем не пропущено трирічний загальний строк позовної давності до вимог про стягнення простроченого тіла та відсотків, у зв`язку із щомісячним систематичним перериванням цього строку до 25.03.2014 року, внаслідок оплати позичальником заборгованості.

Спеціальна позовна давність в один рік відносно пені, що підлягає стягненню у розмірі 84779,25 грн., також позивачем у даному випадку не пропущена, адже вказана неустойка нарахована у межах одного року перед зверненням з позовом до суду 21.07.2016 року, а саме з березня 2016 року по 10.07.2016 року (а.с. 9 т.1).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, допустив також неправильне застосування норм матеріального права (застосування закону, який не підлягає застосуванню), а саме ЗУ Про споживче кредитування №1734-VIII, який набрав чинності 10.06.2017 року після подання позовної заяви у липні 2016 року.

Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви (8850,72 грн.) та апеляційної скарги (13276,08 грн.), пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 3439,61 грн. з позичальника ОСОБА_1 та 2012,43 грн. з поручительки ОСОБА_2 (а.с. 1 т.1, 121 т.2).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м .Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» () заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року у розмірі 907 (дев`ятсот сім) дол. США 66 центів та 84779 (вісімдесят чотири тисячі сімсот сімдесят дев`ять) грн. 25 коп, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту - 536,52 дол. США, простроченої заборгованості по відсоткам - 371,14 дол. США та пені у розмірі 84779,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» () заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/610-Н від 24.11.2006 року у розмірі 1532 (одна тисяча п`ятсот тридцять два) дол. США 90 центів, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту - 774,49 дол. США, простроченої заборгованості по відсоткам - 758,41 дол. США.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» () судові витрати у розмірі 3439 (три тисячі чотириста тридцять дев`ять) грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» () судові витрати у розмірі 2012 (дві тисячі дванадцять) грн. 43 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова