Справа № 464/20/22 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/2789/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участі третьої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 01 червня 2018 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір процентної позики №1/2017, згідно умов якого він передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 6000 доларів США, а остання зобов`язалась повернути йому кошти та сплатити проценти в розмірі та в порядку визначеним договором. Позика надавалась під 1,5% щомісячних, до дня фактичного повернення коштів.

Стверджував, що згідно договору відповідачка зобов`язалась повернути позику до 31 грудня 2018 року, виконання зобов`язань за договором забезпечувалось порукою ОСОБА_4 .

Вказував, що в строк визначений договором ОСОБА_3 своїх зобов`язань не виконала, суму позики з нарахованими процентами не повернула, станом на 01 грудня 2021 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 10 538,21 доларів США, яка складається з: 6000 доларів США тіло позики, 3690 доларів США відсотки за позикою, 525,21 доларів США 3% річних нарахованих за неповернену позику, в порядку ст.625 ЦК України, 323 доларів США 3% річних нарахованих за неповернені відсотки за договором позики, в порядку ст.625 ЦК України.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 10 538,21 доларів США, яка складається з: 6 000 доларів США тіло позики, 3 690 доларів США відсотки за позикою, 525,21 доларів США 3% річних нарахованих за неповернену позику, 323 долари США 3% річних нарахованих за неповерненні відсотки за договором позики, а також стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором процентної позики №1/2017 від 01 червня 2018 року, яка складається з: основного боргу у розмірі 6 000 доларів США, відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 540 доларів США, 3% річних нарахованих за неповернену позику у розмірі 525,21 доларів США, та 3% річних нарахованих за неповернені відсотки за договором позики у розмірі 47,27 доларів США, а всього 7 112 (сім тисяч сто дванадцять) доларів США 48 центів США.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 919,58 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Вищезгадане рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що договір позики, який наявний в матеріалах справи, із вказаними у ньому істотними умовами, який слугував підставою позову, ОСОБА_3 не підписувала.

Також вказує, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позичальником за наявним у справі договором позики є фізична особа ОСОБА_3 та фізична особа ОСОБА_4 , відтак, задовольнив позов повністю за рахунок неналежного відповідача.

Крім цього, на думку скаржника, зі змісту договору позики не вбачається підтвердження факту передачі коштів та отримання їх позичальником та не встановлено, яка саме валюта є предметом позики за договором.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

09 червня 2023 року представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 надійшло клопотання, в якому остання просить відкласти розгляд справи у звязку з її перебуванням у відпустці.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи предмет спору, складність справи, те, що розгляд справи призначався неодноразово і ОСОБА_5 могла брати участь у справі в режимі відео конференції з власних засобів зв`язку, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 .

Також клопотання ОСОБА_3 про призначення експертизи колегією суддів відхилено, оскільки в суді першої інстанції такого клопотання відповідачка не заявляла.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 01 червня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір процентної позики №1/2017.

Згідно п.2.1 вказаного Договору ОСОБА_1 надав в позику ОСОБА_3 6000 доларів США.

Крім того, договором процентної позики №1/2017 встановлено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі 1,5% від суми позики щомісяця, до дня фактичного повернення позики (пункт 2.2).

Згідно п. 4.1 вказаного договору ОСОБА_3 зобов`язалась повернути кошти до 31 грудня 2018 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладених в постанові від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18, період нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Як встановлено судом строк дії договору позики 6 місяців.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми основного боргу в розмірі 6000 доларів США, а також 525,21 доларів США 3% річних нарахованих за неповернену позику за період з 01 січня 2019 року по 01 грудня 2021 року та 3% річних нарахованих за неповернені відсотки за договором позики (540 доларів США), що становить 47,27 доларів США за період з 01 січня 2019 року по 01 грудня 2021 року.

Також суд обґрунтовано виходив з того, що нарахування відсотків за вищезазначеним договором, після закінчення строку дії договору з 01 січня 2019 року є безпідставним та дійшов правильного висновку про те, що з відповідачки необхідно стягнути проценти за користування коштами за період дії договору, тобто 6 місяців в сумі 540 доларів США (90 доларів США (6000 доларів США*1,5%) * 6 місяців).

Доводи апеляційної скарги щодо того, що зі змісту договору позики не вбачається підтвердження факту коштів та отримання їх позичальником не спростовують висновків суду першої інстанції, , виходячи з наступного.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 16 березня 2021 року по справі № 133/2718/18.

Покликання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що з договору позики не вбачається, що вона укладалась у доларах США, оскільки в договорі міститься покликання на долари, без врахування країни походження валюти теж не заслуговують на увагу, виходячи із наступних обставин..

У зв?язку з поширеним використанням доларів США в України склалася усталена ділова практика спрощеного позначення доларів США як "$" та/або "долари" без уточнення країни. Валюти інших країн, що мають назву "долар" уточнюються додатковою вказівкою країни походження такої валюти. Вбачається, що суд першої інстанції встановлював валюту позики з урахуванням не тільки звичаїв ділового обороту, але й з урахуванням всіх інших обставин справи у їх сукупності та взаємозв?язку. Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 363/5281/15ц.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 липня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.