ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/5875/21 Номер провадження 22-ц/814/526/23Головуючий у 1-й інстанції Щепіхіна В.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харькова від 29 липня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 29 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних збитків.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

установив :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 10.01.2013 у розмірі 500 000 гривень, інфляційні збитки у розмірі 69 500 гривень; 3% річних у розмірі 33 863 гривні, а також судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 10.01.2013 він позичив в борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 500 000,00 гривень, які останній зобов`язався повернути йому 10.01.2019, про що написав розписку. Однак, до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконав, борг не повернув.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харькова від 29 липня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 10.01.2013 року у розмірі 500 000 грн 00 коп.; інфляційні збитки за договором позики від 10.01.2013 року у розмірі 69 500 грн 00 коп.; 3% річних за договором позики від 10.01.2013 року у розмірі 33 863 грн 00 коп., а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3 016 грн 85 коп.

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 3 016 грн. 85 коп., сплаченого 15.04.2021 року за квитанцією №ПН1987442.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , особа яка не приймала участь у справі та не є стороною у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що про існування розписки від 10.01.2013 їй, як на той час дружині ОСОБА_3 , нічого не було відомо. Коштів чоловік в сім`ю не приносив, про факт придбання обладнання для фотографування їй не відомо, обладнання для фотографування у користуванні їхньої родини ніколи не було. Оскільки на час складення розписки вона була дружиною відповідача у справі і на рівні закону закріплено, що навіть якщо другий із подружжя не знав про укладення договору, він вважається зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно використано в інтересах сім`ї, то оскаржуване рішення безпосередньо впливає на її права та обов`язки.

Звертала увагу, що до неї вже пред`явлений позов про стягнення половини заборгованості за розпискою від 10.01.2013.

Зазначала, що вона заперечує факт отримання ОСОБА_3 у 2013 році позики в сумі 500 000 грн, а розписка була написана для введення в оману суд з метою сфальсифікувати матеріали справи та для ухилення від сплати аліментів. Вказувала, що розписка фактично була складена у 2020-2021, а тому просила призначити у справі технічну експертизу давності документу.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку про закриття апеляційного провадження з таких підстав:

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та(або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який оформлено відповідною розпискою, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500 000 грн. на строк до 10 січня 2019 року (а.с.5).

ОСОБА_3 належним чином свої зобов`язання не виконав, у визначений договором строк, погашення заборгованості не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з врахуванням інфляційних збитків за договором позики та 3% річних у розмірі 603 363 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факта укладення між сторонами договору позики та невиконання позичальником обов`язку з повернення коштів у визначений договором термін.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року (справа № 638/2304/17), від 01 серпня 2019 року (справа №412/1277), від 27 серпня 2020 року (справа №127/26512/16), на які зроблено посилання у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права,свободи, інтереси та обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

У справі, що переглядається, предметом спору є вимога про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за укладеним договором позики.

Як слідує із відзиву на позов (а.с.29), відповідач визнав пред`явлені до нього вимоги та пояснив, що кошти за договором позики були втрачені для придбання фотообладнання для його дружини ОСОБА_4 , яка захоплювалася фотографуванням.

Стверджуючи про те, що рішенням суду у цій справи вирішене питання про її права та обов`язки, ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням суду фактично встановлений спільний (солідарний) обов`язок за укладеним договором позики для неї та ОСОБА_3 , оскільки цей договір укладений під час перебування у шлюбі.

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Рішення суду у цій справі автоматично не покладає на ОСОБА_1 солідарного обов`язку зі сплати заборгованості за договором позики від 10 січня 2013 року з огляду на таке.

ОСОБА_1 не є стороною у цій справі і до неї жодних вимог не пред`явлено.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені відносно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути спростовані у загальному порядку особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням суду у цій справі встановлені такі обставини:

укладення 10 січня 2013 року договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , згідно умов якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500 000 грн. на строк до 10 січня 2019 року;

невиконання ОСОБА_3 обов`язку з повернення отриманих у борг коштів;

розмір заборгованості за укладеним договором позики.

Отже, оспорюваним рішенням суду не встановлено жодних обставин щодо укладення договору позики і витрачання коштів, отриманих за ним, в інтересах сім`ї ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

У межах розгляду справи № 234/15078/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів предметом доказування є укладення договору саме в інтересах сім`ї, отже позивач на загальних підставах, встановлених цивільним процесуальним законом має довести, що кошти за договором позики від 10 січня 2013 року були витрачені в інтересах сім`ї, а відповідач, як особа, яке не приймала участі у розгляді цієї справи відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України вправі у загальному порядку спростовувати факт укладення договору позики.

З огляду на встановлене відсутні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права,свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 .

Керуючись п.3, ч.1 ст.362, ст.381,ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харькова від 29 липня 2021 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення (у разі проголошення вступної і резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 10 липня 2023 року

Головуючий суддя : О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов