Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1498/23
Провадження № 2/945/742/23
У Х В А Л А

14 липня 2023 року м.Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області Войнарівський М.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) Назаренко Т.В. та приватний нотаріус Гуревічов О.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Назаренко Т.В. та приватний нотаріус Гуревічов О.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до визначеного ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції 1950 року, згідно якоїкожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом,встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Згідно з принципу верховенства права, закріпленого у статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно положень ЦПК України існує загальна підсудність за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України) та альтернативна підсудність за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України).

Позивачем зазначено відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами», (м.Ірпінь, вул.Стельмаха Михайла,9А оф.203) на який не розповсюджується територіальна юрисдикція Миколаївського районного суду Миколаївської області.

Разом із тим, частиною 12 статті 28 ЦПК України встановлена альтернативна підсудність (за вибором позивача), відповідно до якої позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Таким чином, позови про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть бути пред`явлені як за місцезнаходженням відповідача, так і за місцем виконання виконавчого напису.

Місце виконання рішення визначене ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з частинами 1,2 статті 24 Закону України«Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Із матеріалів справи вбачається, що 08.02.2022року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 та копію постанови направлено сторонам для відома та виконання.

При цьому, у постанові не вказано конкретних органів і установ, їх адреси, що унеможливлює належне визначення судом питання про те, чи вчиняються відповідні виконавчі дії на території саме Миколаївського району Миколаївської області, тобто чи знаходяться на території Миколаївського району відповідні органи або установи, та чи наявне на території Миколаївського району майно (грошові кошти) боржника, відносно якого державним виконавцем можливо вчинити виконавчі дії.

Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана адреса до територіальної підсудності Миколаївського районного суду Миколаївської області не відноситься

Суду не надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження підстав подання позову за альтернативної підсудність (за вибором позивача), відповідно до якої позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Приймаючи до уваги відсутність підстав для застосування правил альтернативної підсудності, розгляд даної справи підлягає визначенню за загальними правилами підсудності.

Отже, спір між сторонами у справі за правилами загальної підсудності належить до юрисдикції Ірпінського міського суду Київської області.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи, що помилково направлення даної справи до Миколаївського районного суду Миколаївської області, порушує права учасників справи на справедливий суд, гарантовані національним законодавством та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та фактично створюють умови, за якими необхідно приймати до розгляду справу з порушенням правил територіальної підсудності, визначених ЦПК України, що не усуває можливих наслідків, передбачених ст.378 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 ст. 27, п. 1) ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 32, ч. 9 ст. 187, ч. 1 ст. 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу № 945/1498/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) Назаренко Т.В. та приватний нотаріус Гуревічов О.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - передати до Ірпінського міського суду Київської області, за територіальною підсудністю.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду ; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М.Войнарівський