ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5074/23 Справа № 201/8712/22 Суддя у 1-й інстанції - Костромітіна О.О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Барильської А.П., Зайцевої С.А.,

за участю секретаря -Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Адвокат Сакун В.В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Mazda CX-5, НОМЕР_1 . 04.10.2021 року автомобіль позивача знаходився на подвір`ї домоволодіння за адресою його місця проживання. У вечері біля подвір проходив чоловік жбурнув через паркан камінь, яким було пошкоджено заднє скло автомобіля. 05.10.2021 року ОСОБА_1 вранці побачив пошкодження та продивився записи відео реєстратора, та відео реєстратора з магазину, який розташований поруч по вулиці та впізнав чоловіка, який проходив, це був ОСОБА_2 . Тому позивач звернувся до поліції із заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, в якій просив притягнути останнього за ч.1 ст.296 КК України за його хуліганські дії. ОСОБА_1 надав поліції всі необхідні докази, вказав на можливу особу, вказав свідків, які могли пришвидшити розгляд справи. Згідно наряду замовлення №АМП0083598 ТОВ «Альфа-М Плюс» відновлювальні роботи та матеріали внаслідок пошкодження автомобіля коштували 11650 гривень. Факт сплати за ці роботи підтверджений квитанцією №34919405 від 07.10.2021 року. Для транспортування автомобіля було витрачено пального на суму 2052,00 гривень, 1311,30 гривень, та 1138,00 гривень, а загалом 4501,30 гривень. Разом розмір матеріальної шкоди становить 16151,30 гривень. 18.10.2021 року до поліції було подано клопотання, яке зокрема містило вимоги провести слідчі дії, спрямовані на швидке розслідування. У відповіді на це клопотання отримано лист від 12.11.2021 року, яким повідомлялось про те, що заява ОСОБА_1 було розглянуто в порядку звернення громадян та суми збитків були недостатніми для відкриття провадження за ст.194 КК України. Ухвалою слідчого судді Димитровського міського суду Донецької області від 06.12.2021 року було зобов`язано поліцію внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування в порядку ст.214 КПК України. На виконання ухвали суду було відкрито кримінальне провадження №0000351 від 17.12.2021 року за ч.1 ст.194 КПК України. 28.12.2021 року позивача було визнано потерпілим. 18.02.2022 року було подано клопотання рекомендованим поштовим відправленням №340 до слідчого, яким просили активізувати розслідування та долучити докази. 26.07.2022 року було повторно подано клопотання рекомендованим поштовим відправленням №664 до слідчого, яким просили активізувати розслідування. Зазначені клопотання залишились без уваги слідчого. Жодні слідчі дії не проводяться, заходи для захисту порушених прав та інтересів позивача відповідач не проводить, що суперечить цивільним інтересам позивача, оскільки саме внаслідок бездіяльності відповідача до цього часу не було встановлено винної особи, яка пошкодила належний позивачу автомобіль. Внаслідок цього позивач втратив довіру до відповідача, та в подальшому не вбачає більше сенсу звертатися до цього правоохоронного органу, так як він не захищає суспільство та інтереси позивача, що є моральною шкодою, яку позивач оцінює у розмірі 983848,70 гривень. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 23, 1173,1174 ЦК України, просив стягнути з Державного бюджету України на користь позивача відшкодування шкоди в розмірі 1 000 000 гривень або застосувати ефективний спосіб захисту порушеного майнового права позивача у остаточному рішенні.

16.01.2023 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ГУ НП в Донецькій області Гетьманенко О.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач зазначає, що 05.10.2021 було пошкоджено його автомобіль на суму 11 650 гривень. Переглядом відеозапису із камери спостереження, розміщеною в неподалік місця події, він упізнав особу, яка пошкодила його авто. Із вище вказаною інформацію він звернувся до поліції з проханням притягти до кримінальної відповідальності особу, яка пошкодила його авто. Дане звернення було зареєстровано до ЄО за № 8798 від 05.10.2021. У відповіді на клопотання адвоката від 18.10.2021 та після проведення перевірки зазначеної інформації начальник ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області повідомив, що у подіях, які відбувались 05.10.2021 є ознаки злочину передбаченого, ч. 1 ст. 194 ККУ, однак сума збитків недостатня для відкриття кримінального провадження, оскільки диспозиція зазначеної статті передбачає шкоду у великих розмах, тобто від 50 000 грн. Таким чином, позивачу було запропоновано звернутись до цивільного суду з подальшим стягненням із особи, яка фігурує на відео, заподіяної йому шкоди. 06.12.2022 ухвалою Димитровського міського суду Донецької області відомості, які викладені ОСОБА_1 та зареєстровані в ЄО від 05.10.2021 за № 8798, зобов`язано внести Єдиного реєстру досудових розслідувань. Так, 17.12.2022 відкрито кримінальне провадження № 0000351 за ч. 1 ст.194 ККУ, у якому ОСОБА_1 визнано потерпілим. Позивач вважаючи, що слідчі дії по даному провадженню не проводяться, зазначає, що «...заходи для захисту порушених прав та інтересів позивача відповідач не проводить, що суперечить цивільним інтересам позивача, оскільки саме в наслідок бездіяльності відповідача до цього часу не було встановленої винної особи, яка пошкодила належний позивачу автомобіль... , посилається на положення нормативно-правових документів, які на його думку регулюють ці правовідносини. Позивач, стверджуючи про нанесення йому моральної шкоди, вказує лише свої припущення щодо не проведення слідчих дій, при чому вину, обґрунтування розміру шкоди, причинний зв`язок між діянням відповідача та заподіянням йому шкоди не зазначає. Головне управління, у свою чергу наголошує, що за правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно щоб дії правоохоронних органів у встановленому порядку були визнані незаконними. Незаконними вважаються діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Позивач вважає, що не встановлення винної особи у кримінальному провадженні відбувається в наслідок бездіяльності відповідача. При цьому, як того вимагає закон, ОСОБА_1 у порядку глави 26 КПК України не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування. Зазначає, що кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються, як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність відповідача щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальному проваджені, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК України оскарження дій, бездіяльності та рішень органу досудового розслідування у рамках кримінального провадження та не надає доказів на підтвердження його протиправної бездіяльності. Таким чином, будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідача, позивачем суду не надано. Головне управління зауважує, що на даний час кримінальне провадження № 00000351 за зверненням позивача є відкритим, досудове розслідування триває. Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Отже, позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Також, представник зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Вважає, що позивачем у позові крім припущень, щодо не проведення слідчих дій, не наведено жодного незаконного рішення чи дії, а також не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями Головного управління, а отже позов не підлягає задоволенню. Головне управління, крім вище вказаного, зазначає, що позивач просить стягнути кошти саме з державного бюджету України, при тому одного із відповідачів визначає - Державу Україна в особі ГУНП в Донецькій області. Положення ч. 2 ст. 19 та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язують поліцію діяти лише виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Нормами Закону України «Про Національну поліцію» та Положенням про Головне управління Національної поліції в Донецькій області, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015, ГУНП в області не наділене повноваженнями виступати в судах від імені Держави України. Відсутність такого права у ГУНП в області забороняє йому діяти від імені Держави України, тобто діяти поза межами своїх повноважень. За таких обставин, відповідачем у цій категорії справ є ГУНП в Донецькій області, але ніяким чином не Держава Україна в особі ГУНП в Донецькій області. На підставі викладеного ГУНП в Донецькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду від 05 квітня 2023 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун В.А., просить рішення суду скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

В обгрунтування апеляційної скарги вказують на те, що відповідач не забезпечив охорону його прав, не здійснив повних належних заходів для протидії пошкодженню його майна (зокрема не убезпечив належне патрулювання та перехоплення злочинця безпосередньо після пошкодження майна) та не підтримує належного публічного порядку та безпеки. Тобто відповідач не виконав завдання поліції, передбачені ст.2 цього Закону. Суд першої інстанції на ці доводи уваги не звернув, а безпідставно відмовив у задоволенні позову. Рішення суду порушує право позивача проживати у безпечній державі, яка гарантує правовий порядок, здійснення належних поліцейських послуг для забезпечення правопорядку (у попередженні злочинів, та розшуку правопорушників). Між тим відповідач не запобіг прояву хуліганських дій, не провів розшуку, проігнорував надані позивачем докази - відеозапис з місця події та не допитав свідків. Тобто тривали час не зробив нічого для отримання відшкодування позивачу нанесеної шкоди. Це є протиправною бездіяльністю, та діями по приховуванню злочинця. А значить держава повинна нести відповідальність за неналежний правовий порядок та очевидне ухиляння від забезпечення правопорядку та розшуку винних осіб. Відповідач не навів поважних причин у не розгляді клопотань, у нездійсненні заходів (не наведено взагалі ніяких заходів) для розшуку винної особи

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Донецькій області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню повністю.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди у розмірі 16151,30 гривень не підлягають задоволенню, оскільки таку шкоду йому спричинила невідома особа, а не відповідачі по справі, про що зазначає в позовній заяві позивач та його представник, позивач не довів, що саме відповідачі своїми діями спричинили йому матеріальну шкоду, тому відповідачі не є винними особами, які спричинили таку матеріальну шкоду, та не повинні нести цивільну відповідальність перед позивачем щодо відшкодування йому матеріальної шкоди, через відсутність складу умов, які є обов`язковими для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Також суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 983 848,70 гривень, оскільки позивач не надав суду доказів протиправної бездіяльності відповідача ГУНП, будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідача. На теперішній час досудове розслідування за кримінальним провадженням № 00000351, у якому позивач є потерпілим, триває, остаточного процесуального рішення не прийнято, позивач, з метою дотримання своїх прав, свобод і інтересів у кримінальному провадженні, у порядку глави 26 КПК України не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування, тому суд вважає, що його ствердження щодо протиправності бездіяльності відповідача ГУНП будується на припущеннях, які не можуть бути прийняті судом при вирішення спору по суті. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не надав докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, доведення яких є необхідними умовами для відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами першою та шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Проте, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якої пред`явлено позов.Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі №591/5118/14-ц.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Таким чином, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Судом встановлено, що 05.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом пошкодження належного йому автомобіля Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно листів ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області вищевказана заява зареєстрована в ЄО за №8798 від 05.10.2021 року. Під час вивчення вказаного матеріалу було встановлено, що у вказаному випадку вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 КК України, але вказаний матеріальний збиток, який вказав ОСОБА_1 є малозначним для порушення кримінального провадження. Відомості за вказаними подіями не були внесені до ЄРДР та матеріали було списано до справи згідно Закону України «Про звернення громадян» (а.с.20-21).

Не погодившись з наданою відповіддю ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Сакун В.А., звернувся до слідчого судді Димитровського міського Донецької області зі скаргою, в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність слідчого. За результатами розгляду скарги зобов`язано уповноважену особу ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за обставинами, викладеними у заяві ОСОБА_1 від 05.10.2021 року, у строки і в порядку, визначені ст.214 КПК України (а.с.22-24).

17.12.2021 року на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді Димитровського міського суду Донецької області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 внесено відомості про кримінальне провадження за ч.1 ст.194 КК України (а.с.25).

28.12.2021 року ОСОБА_1 визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні (а.с.26).

18.02.2022 року та 26.07.2022 року на адресу ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області представником позивача адвокатом Сакун В.А. в рамках кримінального провадження №0000351 направлялися клопотання, в яких представник просив активізувати слідчі дії, провести допит свідка ОСОБА_3 , встановити інших очевидців та осіб, яким відомо про дану подію та провести їх допит як свідків, долучити до матеріалів кримінального провадження відеозаписи пошкодження автомобіля та з прилеглих територій, провести їх огляд, які, як зазначає представник позивача, залишились без уваги слідчого.

За положеннями ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому доказуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за ст. ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі №761/20966/17 та від 17.06.2020 у справі №757/34188/17-ц, у справі №686/24223/17 від 22.12.2020 року.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтовного висновку про те, що позивач на підтвердження заявлених позовних вимог не надав відповідних доказів протиправності діяння (бездіяльності) органу досудового розслідування, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що таку шкоду ОСОБА_1 спричинила невідома особа, а не відповідачі по справі, а тому останнім не доведено, що саме відповідачі своїми діями спричинили йому матеріальну шкоду, тому відповідачі не є винними особами, які спричинили таку матеріальну шкоду, та не повинні нести цивільну відповідальність перед позивачем щодо відшкодування йому матеріальної шкоди, через відсутність складу умов, які є обов`язковими для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Також суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 983 848,70 гривень, оскільки позивач не надав суду доказів протиправної бездіяльності відповідача ГУНП, будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідача. На теперішній час досудове розслідування за кримінальним провадженням № 00000351, у якому позивач є потерпілим, триває, остаточного процесуального рішення не прийнято, позивач, з метою дотримання своїх прав, свобод і інтересів у кримінальному провадженні, у порядку глави 26 КПК України не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування, тому суд вважає, що його ствердження щодо протиправності бездіяльності відповідача ГУНП будується на припущеннях, які не можуть бути прийняті судом при вирішення спору по суті. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що

Позивач належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження нанесеної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду та причинно-наслідкового зв`язку між ними не надав, у зв`язку з чим не довів заподіяння йому такої шкоди.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам,у їх сукупності колегія дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, адже судом не встановлено вчинення неправомірних дій/бездіяльності відповідачем та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і неправомірними діями/бездіяльністю з боку відповідачів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Із урахуванням того, що доводи скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом першої інстанції інстанції надана належна оцінка, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи позивача. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович- залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П.Барильська

С.А.Зайцева