Справа № 459/135/23
Провадження № 2/459/12/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 липня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М. В.,

за участю секретаря судового засідання Горощук А. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом, поданим в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Білецькою Інною Миколаївною до ОСОБА_3 про стягнення боргу

УСТАНОВИВ:

13.01.2023 представник позивача звернулася до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі 5 050, 00 Євро (що згідно офіційного курсу НБУ гривні до Євро на момент звернення з цим позовом складає 196 344.00 грн) та 1 800,00 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 65 808,00 грн.).

В обґрунтування позову послалася на те, що 13.08.2022 позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу грошові кошти в сумі 5 050, 00 Євро та 1800, 00 доларів США з терміном повернення до 13 жовтня 2022 року. На підтвердження взяття даних коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку, відповідно до якої засвідчено суму боргу та строк його повернення. До сьогоднішнього часу відповідач при особистих зустрічах за участі свідків відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобов`язання. З метою досудового врегулювання даного спору, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, проте його законні вимоги було проігноровано. Відтак, позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Представник позивача вважає, що при таких обставинах, відповідач зобов`язаний на підставі ст. 1049 ЦК України, повернути грошові кошти в розмірі: 5 050, 00 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до Євро на момент звернення з цим позовом складає 196 344,00 грн. 1 800, 00 доларів CШA, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 65 808,00 грн. Зазначає, що на звернення з проханням повернути гроші відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору, про що свідчить направлена претензія про повернення боргу від 20.10.2022 за розпискою відповідачеві, на яку жодним чином відповідач не відреагував. Також зазначила, що позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. Відтак, просить позов задовольнити.

Ухвалою від 10.02.2023 у справі було відкрите спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.03.2023.

09.03.2023 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, де остання просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі 5 050,00 євро та 1 800 доларів США, тобто без гривневого еквіваленту. Мотивувала свою заяву тим, що при подачі до суду вказаної позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі: 5050, 00 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до Євро на момент звернення з цим позовом складає 196 344, 00 грн.; 1 800,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 65 808,00 грн. Зазначила, що суд може ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, вважає, що з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України...». При таких обставинах, представник позивача просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики саме у тій валюті, яка визначена розпискою, а саме 5 050, 00 Євро та 1 800,00 доларів США.

Ухвалою від 11.04.2023 вищезазначену заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог було прийнято до розгляду.

У судовому засіданні, яке відбулося 04.07.2023 позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги та стягнути із відповідача судовий збір на користь позивача.

Також у судовому засіданні було допитано у якості свідків матір позивача ОСОБА_4 та рідного брата позивача ОСОБА_5 , які особисто були присутні при передачі грошових коштів та підписанні розписки.

Так, свідок ОСОБА_6 повідомив, що 13.08.2022 його брат (позивач) передав кошти ОСОБА_3 у сумі 5 700 Євро та орієнтовно 1 700 доларів США. Точної суми свідок не пригадав. Кошти позивач надав для якихось витрат відповідача, проте, яких саме свідку не було відомо. Передача коштів відбулася у м. Червонограді біля автовокзалу. При передачі коштів була присутня мати позивача ОСОБА_7 .

Допитана у судовому засіданні у якості свідка матір позивача ОСОБА_7 повідомила, що їздила зі своїми двома синами, щоб передати кошти ОСОБА_3 . Вони зустрілися у м. Червонограді біля автостанції. Пригадує, що строк повернення позики був встановлений у 2 місяці. ОСОБА_3 власноручно написав розписку про те, що він поверне кошти, однак на даний момент кошти не повернуті. Свідок підтвердила, що кошти були передані у сумах 5 050, 00 Євро та 1 800,00 доларів США про що відповідачем була складена розписка.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) з відміткою про отримання. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також, відповідачем не було подано відзиву на позов.

Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином.

Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

13.08.2022 відповідач ОСОБА_3 одержав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5050 (п`ять тисяч п`ятдесят) євро та 1 800 (одну тисячу вісімсот) доларів США, що встановлено із оригіналу розписки від 13.08.2022 про одержання таких коштів відповідачем від позивача. З розписки також вбачається, що відповідач зобов`язувався повернути кошти позивачу у строк до 13.10.2022. (а. с. 60, копія на а. с. 6).

Факт укладення між сторонами договору позики, передачі грошових коштів та підписання у зв`язку із цим розписки, підтвердили допитані в судовому засідання свідки, покази яких зазначені вище.

Також судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем, позивач направляв останньому претензію від 20.10.2022, з якої вбачається, що у вказаний в розписці строк відповідачем не повернено борг позивачу (а. с. 7). таку претензію було направлено позивачем відповідачу 01.11.2022 цінним листом (а. с. 8, 9).

Отже, судом установлено, що між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, за яким позивач свої зобов`язання виконав, а саме кошти передав відповідача, а останній своїх зобов`язань щодо повернення суми позики у встановлені у розписці терміни не виконав, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

При винесенні рішення суд керується наступним.

За правилами цивільного законодавства, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються нормами глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Стаття 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Судом установлено, що на підтвердження своїх доводів і вимог позивачем надано розписку від 13.08.2022, написану відповідачем, в якій останній підтверджував факт отримання позики у вказаній сумі із зобов`язанням повернення до 13.10.2022 (оригінал розписки долучено до матеріалів справи).

Враховуючи вищевикладене та покази свідків, суд вважає, що розписка від 13.08.2022 є достатнім та належним доказом боргового зобов`язання відповідача перед позивачем в сумі 5 050 євро та 1 800 доларів США.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання по розписці не виконав, у встановлений строк позику не поверну.

Матеріали справи не містять доказів належного і повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаною розпискою, відповідач протилежного суду не довів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти у сумі 5050 євро та 1800 доларів США.

Щодо валюти, у якій слід стягнути з відповідача вказані кошти, суд зазначає наступне.

Згідно статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2023 у справі 716/2052/20 Верховний Суд зазначив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Отже, з огляду на вищевказане, грошові кошти слід стягнути з відповідача саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Відтак, у світлі викладених норм права та практики Верховного Суду, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України суд вважає, що судовий збір у сумі 2621, 52 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 526, 530, 610, 612, 629, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 2, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики (розпискою від 13.08.2022) у сумі 5050 (п`ять тисяч п`ятдесят) євро та 1800 (одну тисячу вісімсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 2621 (дві тисячі шістсот двадцять одну) гривню 52 копійки сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 10.07.2023.

Суддя: М. В. Мельникович