Справа № 203/1882/23
Провадження № 2/204/2220/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м.Дніпро Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючої судді Чудопалової С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями посадової особи,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями посадової особи.В обґрунтування позову зазначив,що 06.01.2023 року, близько 11:00 год., перебуваючи на перетині вулиць Тітова та Новокримської в місті Дніпро, його було незаконно зупинено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогою пред`явити документи на підтвердження особи. Після його відмови надати документи особам, не уповноваженим для перевірки документів на вулиці, його було незаконно доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який він вважає незаконно утвореним, де його утримували більше трьох годин, здійснюючи моральний та психологічний тиск. Після тривалого психологічного пресингу на нього було складено протокол та постанову з накладенням на останнього штрафу за адміністративне правопорушення у сумі 1700 грн. Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 15.03.2023 року вказану вище постанову було скасовано. Зазначеним рішенням суду підтверджується те, що дії відповідача були протиправними, а тому штраф накладено незаконно. Позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та гідності, смутку, зневіри і розпачу, відчутті несправедливості, тривалій невизначеності та інших негативних переживаннях, яких він зазнав внаслідок протиправних дій даних службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Також на підставі незаконно ухваленої постанови, позивачу довелося в судовому порядку відновлювати свої порушені права,витрачати час та додаткових зусиль, що призвело до життєвого дискомфорту, незручностей, негативних емоцій та хвилювань позивача.Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 134 200,00 грн.(50 прожитковиих мінімумів для працездатних осіб) та матеріальну шкоду, яка має дорівнювати сумі судового збору. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2023 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями посадової особи передано за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 04.05.2023.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2023 вказану позовну заяву залишено без руху. На виконання ухвали позивачем 15.05.2023 недоліки усунуті, сплачено судовий збір.

Ухвалою судді від 16.05.2023 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 02.06.2023 виправлено описку в ухвалах Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2023 та 16.05.2023 та копії ухвал направлено сторонам. Ухвалою суду від 16.05.2023 дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 12.07.2023 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін . 15.06.2023 від відповідача надійшов відзив на позв, у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що позивач обгрунтовує позовні вимоги базуючись на рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2023 року у справі №204/493/23, навмисно перекручуючи та викривляючи зміст мотивувальної частини останнього. Підставою для закриття судом зазначеного провадження стало посилання посадовою особою суб`єкта владних повноважень на нормативний документ затверджений підзаконним актом що втратив чинність, тобто, уповноважена особа послалася на порушення Позивачем Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, які є додатком 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921, про те, як в той час вже діяли Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від ЗО грудня 2022 року № 1487. Враховуючи що обставини, в ході яких відносно Позивача було складено протокол та винесено постанову відбувались 06.01.2023 року, а постанову КМУ №1487 прийнято 30.12.2022 року, не викликає сумніву що зазначену помилку було допущено через неуважність та зважаючи на той час нещодавні зміни законодавства. Фактично громадянин ОСОБА_1 не спростовує та не оскаржує факт вчиненого ним порушення Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2233-ХІІ та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3544-ХІІ, а саме порушення правил військового обліку призовників і військовозобов' язаних. Позивач не звертався із заявою до суду, відповідно не розглядалося питання та не приймалося рішення щодо визнання протиправними дії з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому останнім не доведено спричинення йому працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 ні матеріальної шкоди ані моральної. Будь-яких письмових або речових доказів, щодо спричинення такої шкоди у розмірі 134 200 грн. до позову не долучено, а тому вважають, що відсутні законні підстави для задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено,що 06.01.2023 року офіцером відділення ОБССЗ Центрально-Чечелівського ОРТЦК та СП старшим лейтенантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП, з приводу неявки останнього до територіального центру комплектування та соціальної підтримки після та ненадання відомостей про зміну облікових для приведення у відповідність військово-облікових документів з військового обліку та неявки для проходження ВЛК (один раз на 5 років) (а.с. 26).

Також, 06.01.2023 року начальником Центрально-Чечелівського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковником ОСОБА_3 була винесена постанова за справою про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн. (а.с.28-29). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2023 у справі №204/493/23, яке набрало законної сили 28.03.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений та вказану вище постанову скасовано,а провадження у справі закрито(а.с. 32-39). Позивач вказує, що протиправними діями службових осіб Дніпропетровського ОТПК та СП при здійсненні ними своїх повноважень йому було завдано матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі та гідності, стражданнях, тривозі, смутку, зневіри і розпачу, тривалій невизначеності та інших негативних переживаннях, яких він зазнав внаслідок протиправних дій даних службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Також на підставі незаконно ухваленої постанови, позивачу довелося в судовому порядку відновлювати свої порушені права,витрачати час та додаткових зусиль, що призвело до життєвого дискомфорту, незручностей, негативних емоцій та хвилювань позивача. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Разом з тим, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір та причинний зв`язок між ними. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом . При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 (провадження № К/9901/37372/18) у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування. Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Проте, у справі, що розглядається, позивач не довів, що протиправна поведінка з боку працівників Дніпропетровського ОТПК та СП, викликала у нього негативні емоції та/або наслідки, які досягли рівня страждання або приниження, чим заподіяно моральну шкоду. Також суд зазначає, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2023 у справі №204/493/23, яке набрало законної сили 28.03.2023, було скасовано постанову про адміністративне правопорушення стосовно позивача та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, натомість дії працівників територіального центру комплектування та соціальної підтримки неправомірними, або протиправними судом не визнано. Згідно з ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судове рішення не може грунтуватися на припущеннях. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.22 ЦК України матеріальна шкода являє собою збитки чи втрати, яких уже зазнала особа або неминуче мусить зазнати задля відновлення свого первісного стану, що існував до заподіяння шкоди. Сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної та матеріальної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту. Незважаючи на об`ємність позову, посилання та цитування позивачем безмірної кількості статей чинних нормативно-правових актів, судової практики та практики ЄСПЛ, судом встановлено відсутність обгрунтування заявленої ціни позову, позивачем жодним чином не доведено спричинення йому працівниками Дніпропетровського ОТЦК та СП ні матеріальної шкоди ані моральної. Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування шкоди, оскільки до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди діями відповідача, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків, які відповідач оцінив у 134200 гривень. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з недоведеності позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 279,354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями посадової особи - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса проживання: АДРЕСА_1 );

ВідповідачДніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, , (адреса знаходження: вул. С. Бандери, 16, м. Дніпро, 49000).

Суддя С.В. Чудопалова