Справа №:755/9468/23
Провадження №: 6/755/670/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Гончарук В.П., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватний виконавець Клітченко Оксана Анатоліївна, боржник: ОСОБА_1 , про заміну сторони стягувача, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватний виконавець Клітченко Оксана Анатоліївна, боржник: ОСОБА_1 , про заміну сторони стягувача.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 3) виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 зауважив, що «Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», що місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Із матеріалів заяви вбачається, що місцем зареєстрованого проживання боржника за виконавчим написом нотаріуса є: АДРЕСА_1 .

Таким чином, місцем вчинення виконавчих дій є місце зареєстрованого проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які постанови приватного виконавця із зазначенням нерухомого майна, органів і установ, їх адреси у Дніпровському районі м. Києва, щодо яких виконавцем вчиняються виконавчі дії, що унеможливлює належне визначення судом питання про вчинення відповідних виконавчих дій на території саме Дніпровського району м. Києва, тобто чи знаходяться на території Дніпровського району м. Києва відповідні органи або установи, та чи наявне на території Дніпровського району м. Києва майно (грошові кошти) боржника, відносно якого приватним виконавцем можливо вчинити виконавчі дії.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що на території Дніпровського району м. Києва здійснюються будь-які виконавчі дії, тому справа підлягає направленню на розгляд Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області (82100, м. Дрогобич, вул. Війтівська Гора, 39), за місцем зареєстрованого проживання боржника, тобто місцем вчинення виконавчих дій.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись статтями 27, 28, 31, 32, 187, 258-261, 353, 446 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватний виконавець Клітченко Оксана Анатоліївна, боржник: ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача, - передати на розгляд за підсудністю до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області (82100, м. Дрогобич, вул. Війтівська Гора, 39).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: