КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6436/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , та адвоката Дмитренка Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адамська Олена Михайлівна, про визнання правочину недійсним, визнання права власності на спадкове майно та про витребування майна з чужого володіння за недійсним правочином,-

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання правочину недійсним, визнання права власності на спадкове майно та про витребування майна з чужого володіння за недійсним правочином.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що постійно проживав та був зареєстрований на день смерті в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказує, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є позивач по справі - ОСОБА_2 . Спадкодавець ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом із своїми батьками - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 74 роки та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 69 років.

Спірна квартира належала в рівних частках батькам спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Після смерті батьків спадкодавця спадкові справи не відкривались, однак в силу тих обставин, що спадкодавець на момент їх смерті був зареєстрований та проживав у спірній квартирі, згідно частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після своїх батьків як єдиний спадкоємець.

12 лютого 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М. із заявою про відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_3

17 серпня 2020 року позивачем отримано постанову приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності за зазначену квартиру з 18 червня 2020 року зареєстровано за іншою особою.

Позивачу стало відомо, що 18 червня 2020 року приватним нотаріусом Криворучком В.П. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_1 на підставі посвідченого вказаним нотаріусом 18 червня 2020 року договору дарування спірної квартири за реєстровим №184. За договором дарування дарувальник ОСОБА_6 , який діяв через представника ОСОБА_7 , подарував нібито належну йому квартиру АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_1 . За вказаним договором спірна квартира нібито належала дарувальнику на підставі договору дарування квартири, посвідченого Яценко Л.І., приватним нотаріусом КМНО 12 листопада 1999 року за №1-1740.

Вказує, що в період відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 спірну квартиру було безпідставно відчужено в шахрайський спосіб із допомогою та безпосередньою участю брата спадкодавця ОСОБА_6 .

Відповідно до відповіді на адвокатський запит адвокату Горай Л.Й. інформація щодо здійснення нотаріальної діяльності по Київському міському нотаріальному округу Яценко Л.І. відсутня.

Позивач стверджує, що приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. посвідчено 18 червня 2020 року за реєстровим №184 недійсний договір дарування квартири АДРЕСА_1 , оскільки його укладено на підставі неіснуючого неукладеного підробленого шахраями правочину (договору дарування від 12 листопада 1999 року). Оскільки у відчужувача ОСОБА_6 за цим правочином від 18 червня 2020 року не було права власності на спірну квартиру, відповідно набувач ОСОБА_1 за цим недійсним правочином від 18 червня 2020 року став власником спірної квартири незаконно, адже у дарувальника не існувало права власності, тобто не було законних прав на відчужуване ним майно.

Правочин - договір дарування спірної квартири на користь ОСОБА_8 , посвідчений Яценко Л.І., приватним нотаріусом КМНО 12 листопада 1999 року за №1-1740 - є взагалі неіснуючим, неукладеним, а відповідно право власності за цим договором у ОСОБА_8 не виникло і не могло бути передано третій особі. Уважає, що з цих підстав є недійсним договір дарування від 18 червня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. за реєстровим №184, оскільки ОСОБА_8 не був власником спірної квартири, а відповідно і не мав права на її відчуження третій особі.

Враховуючи те, що спірне майно вибуло із володіння власника (спадкоємця) в супереч його волі, а також характер та спосіб, у якій власника (спадкоємця) було позбавлено права власності на належне йому нерухоме майно, способами судового захисту порушених майнових прав доцільно обрати, окрім визнання договору дарування від 18 червня 2020 року недійсним, також і витребування майна (спірної квартири) з чужого незаконного володіння та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач вважає, що договір дарування від 18 червня 2020 року має бути визнаний недійсним на підставі статті 230 ЦК України, а спірна квартира АДРЕСА_1 має бути витребувана у ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 , одночасно із визнанням права власності на спадкове майно (спірну квартиру) за позивачем ОСОБА_2 .

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 18 червня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. за реєстровим №184, в цілому з моменту його вчинення;

визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після свого батька ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 ;

витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Оболонський районний суд міста Києва рішенням від 26 січня 2023 року позов задовольнив.

Визнав недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 18 червня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. за реєстровим №184, в цілому з моменту його вчинення.

Визнав за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після свого батька ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Витребував у відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 та адвокатом Дмитренком О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування порушення норм процесуального права вказує, що розгляд справи відбувся без належного повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи. Окрім цього зазначає, що 26 січня 2023 року судове засідання відбулось під час повітряної тривоги.

Вказує, що 24 січня 2023 року о 16 годині 03 хвилині на електронну адресу представника відповідача - адвоката Дмитренка О.В. надійшла повістка на ім`я ОСОБА_1 .

Вказує, що 25 січня 2023 року адвокатом Дмитренком О.В. подано клопотання про неможливість явки в судове засідання та обґрунтування про наявність загрози життю і здоров`ю.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належним чином повідомлення приватного нотаріуса КМНО Криворучко В.П. про розгляд Оболонським районним судом міста Києва вказаної справи та виклик його на 26 січня 2023 року на 12:00 год.

Вказує, що судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі висновок експерта №4-29/10 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 29 жовтня 2021 року та доводи відповідача щодо недопустимості вказаного висновку експерта.

Вказує, що почеркознавчу експертизу №4-29/10 від 29 жовтня 2021 року проведено неуповноважною особою ОСОБА_9 . Відповідно до даних Реєстру атестованих судових експертів Л.В.Фраймович не є атестованим судовим експертом станом на дату проведення вищевказаної експертизи.

Уважає, що станом на час проведення експертного дослідження ОСОБА_9 , як того вимагає стаття 72 ЦПК України, не володіла спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Вказує, що ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ" не є суб`єктом у сфері експертної діяльності.

Звертає увагу, що висновок експерта № 4-29/10 від 29 жовтня 2021 року не відповідає вимогам частини 2 статті 102 ЦПК України, а саме у висновку не зазначено, коли саме та де експертизу проведено. Вказує, що висновок експерта №4-29/10 від 29 жовтня 2021 року не містить у вступній частині - відомості про надані матеріали справи (у тому числі вид (назва) матеріалів (документів) та кількість аркушів), спосіб доставки та вид упаковки досліджуваних об`єктів із зазначенням у необхідних випадках відомостей про те, чи впливав спосіб упаковки на їх збереженість, номер свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта.

Зазначає, що додатковою підставою для визнання висновку експерта №4-29/10 від 29 жовтня 2021 року недопустимим є те, що вказаний висновок складений (проведена почеркознавча експертиза) за технічними копіями.

Вказує, що позивач у позовній заяві посилається на статті 203, 215 ЦК України як підставу недійсності правочину на ту обставину, що на момент укладення договору дарування квартири АДРЕСА_1 було відсутнє волевиявлення учасника правочину і не відповідає внутрішній волі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Однак, позивач з невідомих причин провів почеркознавчу експертизу по копіям про підтвердження чи спростування підпису нотаріуса ОСОБА_12 на договорі дарування від 12 листопада 1999 року, а не підтвердження волевиявлення та підтвердження чи спростування підписів сторін правочину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вказує на висновок суду про те, що позивач є сином ОСОБА_13 , який є сином ОСОБА_14 та ОСОБА_5 . Разом з цим зазначає, що позивач є сином ОСОБА_13 . Тобто, третя літера прізвища батька позивача - «є», перша літера по-батькові - «А» .

В свою чергу, сином ОСОБА_14 та ОСОБА_5 був - ОСОБА_13 . Звертає увагу суду, що в даному випадку прізвища усіх осіб не містять літери «е», а по-батькові починається з літери - «А».

Жодних доказів на підтвердження стосовно того, що в документах допущені помилки позивачем не надано.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували або спростовували той факт, що власники майна укладали договір дарування спірної квартири поза своєю волею.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 26 січня 2021 року №824/62/20, від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 757/63756/18

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 січня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

16 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

Вказує, що наявні у справі докази доводять заявлені позовні вимоги та спірні у справі обставини щодо фіктивного підроблення походження договору дарування спірної квартири від 12 листопада 1999 року, нібито посвідченого в місті Сімферополь, приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Яценко Л.І.

Зазначає, що факт наявності у позивача ОСОБА_2 оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1993 року вказує на те, що договір дарування квартири від 12 листопада 1999 року насправді не укладався і нотаріусом не посвідчувався.

Зазначає, що згідно висновку за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у позивача на руках наявний оригінал свідоцтва про право власності на житло, що додатково доводить той факт, що договір дарування від 12 листопада 1999 року є підробкою.

Звертає увагу, що відповідно до пункту 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5 документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та інші, що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Вказує, що з отриманих на адвокатський запит копій зразків підписів та відбитків печатки ОСОБА_16 , приватного нотаріуса Сімферопольського міського нотаріального округу, за 1999, 1995, 1998 та 2000 року, візуально чітко видно, що відбиток печатки нотаріуса ОСОБА_16 за вказані роки, що знаходиться в архіві Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України, не відповідає печатці нотаріуса, яка проставлена на договорі дарування спірної квартири, нібито посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Яценко Л.І.

Вказує, що висновком експерта №4-29/10 від 29 жовтня 2021 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи установлено, що підпис від імені ОСОБА_16 у технічній копії договору дарування квартири, виконано не ОСОБА_16 , а іншою особою з наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_16 .

Зазначає, що основною вимогою Ццивільного процесуального кодексу України до експерта є володіння ним спеціальними знаннями та попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку і не вимагається обов`язково мати кваліфікаційне свідоцтво судового експерта, хоча таке свідоцтво в даному випадку наявне у експерта Фраймович Л.В.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_1 - адвокат Дмитренко О.В. та адвокат Скрипчук М.Є. доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Дем`яненко М.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статтею 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції врахував дані висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у цивільній справі №756/13553/20, проведеної судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 листопада 2021 року №31995/21-33, згідно якого бланк та друкований текст свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , видане 09 серпня 1993 року згідно із розпорядженням №1959, виготовлено за допомогою поліграфічного друку з використанням друкарських форм - високого способу друку. Для виготовлення бланку свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , цифрові способи друку (за допомогою сканера, принтера, копіювального апарата) не використовувались. Записи та підписи, що наявні з лицевої та зворотної сторін свідоцтва, виконані рукописним способом, за допомогою пишучого приладу. Відтиски печаток, що наявні з лицевої та зворотної сторін свідоцтва, нанесені рельєфними кліше печаток.

Також суд першої інстанції врахував, що оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру знаходиться у позивача, в той час, коли він мав бути приєднаним до нотаріальної справи при посвідчені договору дарування від 12 листопада 1999 року, а також, вказав, що договір від 12 листопада 1999 року мав бути укладений за місцезнаходженням вказаного майна у м. Києві, натомість як убачається з договору, він посвідчений в Автономній Республіці Крим.

Відтак, суд зробив висновок про обґрунтованість позову в частині визнання оспорюваного правочину недійсним, зважаючи на те, що договір дарування від 12 листопада 1999 року власниками не укладався, а отже наступний договір дарування від 18 червня 2020 року був вчинений особою, яка не мала на це права.

Задовольнивши позов в частині визнання права власності на спірну квартиру за позивачем, суд вказав, що оскільки суд дійшов переконливого висновку про визнання недійсним договору дарування від 18 червня 2020 року, за яким право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 , відтак позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування після свого батька ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Задовольнивши позов в частині витребування спірної квартири на користь позивача суд зазначив, що оскільки спірна квартира вибула поза волею власника, то він має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

З матеріалів справи установлено такі обставини.

Згідно даних свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1993 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (том 1 а.с.28).

ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ) та ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_1 (том 1, а.с. 97).

З даних свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 14 червня 2007 року убачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_23 були чоловіком та дружиною (том 1 а.с. 120).

З даних свідоцтва про народження НОМЕР_3 убачається, що ОСОБА_13 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батьками є ОСОБА_14 та ОСОБА_11 (том 1 а.с. 98).

З даних свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 01 жовтня 2002 року установлено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 106).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 10 лютого 2020 року (том 1 а.с. 99).

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_6 (том 1 а.с. 103).

Згідно даних договору дарування квартири від 12 листопада 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Яценко Л.І. та зареєстрованого у реєстрі за №1-1740, з однієї сторони ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешкає в АДРЕСА_3 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешкає в АДРЕСА_3 та з другої сторони - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мешкає АДРЕСА_4 уклали договір про таке: Дарувателі добровільно подарували, а Обдарований прийняв належну дарувателям на праві приватної власності квартиру за номером АДРЕСА_5 . Документом, який підтверджує право власності дарувателів на відчужувану ними квартиру, є свідоцтво про право власності на житло, видане фондом комунального майна Мінського району міста Києва 09 серпня 1993 року (наказ №1959) та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації 09 вересня 1993 року за реєстровим №1001 (том 1, а.с.185).

З даних договору дарування квартири від 18 червня 2020 року убачається, що громадянин РФ ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , від імені якого діє ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 23).

Згідно пункту 3 квартира, що відчужується, належить дарувальнику на підставі договору дарування квартири, посвідченого Яценко Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12 листопада 1999 року за №1-1740.

12 лютого 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 (том 1, а.с. 94).

03 червня 2020 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М. із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (том 1, а.с. 117).

14 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 123).

Постановою приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М. №57/02-31 від 17 серпня 2020 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначену вище квартиру з 18 червня 2020 року зареєстровано за іншою особою (том 1 а.с. 29-30).

Згідно даних інформаційної довідки №КВ-2020 17011 від 25 червня 2020 року, виданої КП Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" повідомлено, що згідно даних Бюро квартира АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_11 , ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1993 року (том 1 а.с.33).

З листів Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації убачається, що за адресою: АДРЕСА_2 станом на 21 травня 2006 року зареєстровані: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 18 лютого 1986 року; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12 липня 2005 року (том 1, а.с. 115).

Окрім того, станом на 29 вересня 2002 року за вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_10 , 1945 року народження, з 18 лютого 1986 року та у зв`язку із смертю знятий з реєстрації місця проживання 29 жовтня 2002 року (том 1, а.с. 116).

Відповідно до даних інформаційної довідки, наданої КП Київської міської ради «Київське бюро технічної інвентаризації» 25 червня 2020 року на запит приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М., згідно із даними реєстрових книг Бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_11 , ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1993 року Фондом комунального майна Мінського району міста Києва (розпорядження №1959) та зареєстрованого в Бюро 09 вересня 1993 року за реєстровим №1001 (том 1, а.с. 121).

Відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - об`єкт нерухомого майна: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 . Підстава для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер 184, виданий 18.06.2020 приватним нотаріусом КМНО Криворучко В.П. (том 1, а.с. 125).

З даних висновку експерта №4-29/10, складеного 29 жовтня 2021 року убачається, що за результатами проведення почеркознавчої експертизи, проведеної експертом ТОВ "Українського центру судових експертиз" - Фраймович Л.В., підпис від імені ОСОБА_16 , зображення якого міститься у графі "приватний нотаріус" у технічній копії Договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 12 листопада 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1740 та посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Яценко Л.І., виконано не ОСОБА_16 , а іншою особою з наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_16 (том 2, а.с.141-153).

Згідно даних висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у цивільній справі №756/13553/20, проведеної судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 листопада 2021 року №31995/21-33 - бланк та друкований текст свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , видане 09 серпня 1993 року згідно із розпорядженням №1959, виготовлено за допомогою поліграфічного друку з використанням друкарських форм - високого способу друку. Для виготовлення бланку свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , цифрові способи друку (за допомогою сканера, принтера, копіювального апарата) не використовувались. Записи та підписи, що наявні з лицевої та зворотної сторін свідоцтва, виконані рукописним способом, за допомогою пишучого приладу. Відтиски печаток, що наявні з лицевої та зворотної сторін свідоцтва, нанесені рельєфними кліше печаток (том 2, а.с.154-160).

Звертаючись із позовом в жовтні 2020 року до суду, позивач просив, зокрема, визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 18 червня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. за реєстровим №184, в цілому з моменту його вчинення (том 1 а.с. 23).

Згідно умов цього договору ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дар спірну квартиру.

В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про смерть, згідно якої ОСОБА_24 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 (том 1 а.с. 168).

Ухвалою суду від 2 липня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_6 - закрито ( том 1 а.с. 224).

Колегія суддів зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, друга та четверта статті 202 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 670/23/18 (провадження № 61-1621св19) зроблено висновок, що «у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них».

Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У справі, що переглядається, сторонами оспорюваного договору дарування є ОСОБА_25 та ОСОБА_1 , проте суд вирішив спір за участю однієї сторони правочину ( ОСОБА_1 ), тобто за неналежного суб`єктного складу учасників справи, не врахувавши, що спірні правовідносини допускають правонаступництво.

В частині вимог щодо визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування, а також витребування нерухомого майна належними відповідачами також є сторони правочину (або їх правонаступники), ураховуючи що такі є похідними від вимог про визнання недійсним договору дарування.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вказане є самостійною та достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, відтак іншим доводам апеляційної скарги колегія суддів не надає оцінку.

Відповідно до статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , та адвоката Дмитренка Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адамська Олена Михайлівна, про визнання правочину недійсним, визнання права власності на спадкове майно та про витребування майна з чужого володіння за недійсним правочином - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 10 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова