Провадження № 4-с/522/54/23
УХВАЛА

10 липня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Косіциної В.В.

при секретарі судового засідання Левченко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: АТ «СЕНС БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» на бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2023 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: АТ «СЕНС БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» на бездіяльність державного виконавця.

Вказаною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просить суд:

Визнати рішення Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва О.О. від 22.05.2023 року №36837, яким повідомлено про відсутність підстав для розгляду заяви по суті та зняття арешту з майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був накладений на підставі постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.02.2018 року по ВП 55775643 (реєстраційний номер обтяження 24801796) протиправним.

Визнати рішення Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва О.О. від 22.05.2023 року №36837, яким повідомлено про відсутність підстав для розгляду заяви по суті та зняття арешту з майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був накладений на підставі постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.02.2018 року по ВП 55775643 (реєстраційний номер обтяження 24802033) протиправним.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винести постанову, якою зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 24801796) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер обтяження 24801796), підставою обтяження якого значено: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 55775743, виданий 12.02.2018 року, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси, Головний державний виконавець Вельков О.В.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винести постанову, якою зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_2 (реєстраційний номер обтяження 24802033), підставою обтяження якого значено: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 55775736, виданий 12.02.2018 року, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси, Головний державний виконавець Вельков О.В.

Вилучити запис з Єдиного реєстру Боржників щодо ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ).

В обґрунтування скарги зазначили, що заочним рішення суду від 28.09.2017 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру заявників. На виконання рішення отримано виконавчі листи. Ухвалою суду заочне рішення скасовано та позов залишено без розгляду. В подальшому, право вимоги передано ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», яке надало ОСОБА_1 листа про відсутність будь-який претензій майнового та фінансового характеру. Проте, 12.02.2018 року постановою державного виконавця в межах ВП № 55775643 та ВП № 55775736 накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 01.04.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на виявлене майно. Станом на 25.05.2023 року виконавче провадження завершено, а арешт не скасовано, хоча необхідність у його існуванні відсутня.

31 травня 2023 року ухвалою суду скаргу прийнято до розгляду та витребувано з Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати до суду засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 55775643 та виконавчого провадження № 55775736.

30 червня 2023 року до суду від начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва О. надійшов відзив на скаргу про визнання бездіяльності Першого Приморського відділу державної виконавчої служби, в якій просив у задоволенні скарги щодо протиправних дій відділу, що полягають у незнятті арешту з майна боржника відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві.

В судовому засіданні представник скаржників свою скаргу підтримав, наполягаючи на її задоволенні в повному обсязі.

Державний виконавець заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на підстави відзиву.

Суд розглянувши скаргу по суті прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

За змістом ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено судом, 28 вересня 2017 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок часткового погашення перед ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) за договором кредиту №2006/24-24/144 від 22.11.2006 року у загальній сумі 129 702, 05 доларів США, що еквівалентно 2 729 998, 12 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки , а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 83, 1 кв. м., житловою 26,7 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, ціну встановити на підставі незалежної оцінки проведеної 13.06.2017 р. субєктом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», на рівні 1 425 165 грн. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (р/р НОМЕР_3 в Одеському відділені ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, , місцезнаходження : м. Київ, вул. Ковпака, 29) судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн. з кожного на користь держави.

На виконання рішення суду було отримано виконавчі листи та пред`явлено їх до виконання.

Так, відповідно до інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, на виконанні відділу перебувало виконавче провадження 55775736 з примусового виконання виконавчого листа № 522/1836015-ц виданого 27.11.2017 року Приморським районним судом міста Одеси, про реалізацію предмету іпотеки з прилюдних торгів в рахунок часткового погашення перед ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 83, 1 кв. м., житловою 26,7 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, яке відкрито постановою державного виконавця від 12.02.2018 року (а.с. 7).

Також, на виконанні відділу перебувало виконавче провадження 55775643 з примусового виконання виконавчого листа № 522/1836015-ц виданого 27.11.2017 року Приморським районним судом міста Одеси, про реалізацію предмету іпотеки з прилюдних торгів в рахунок часткового погашення перед ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 83, 1 кв. м., житловою 26,7 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, яке відкрито постановою державного виконавця від 12.02.2018 року (а.с. 6).

При здійсненні виконання вказаних виконавчих проваджень 55775736, 55775643 постановами державних виконавців від 12.02.2018 року накладено арешт на майно боржників.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 11.07.2018 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 року по цивільній справі 522/18360/15-ц. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 по цивільній справі № 522/9891/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

01 квітня 2019 року постановами державних виконавців на підставі частини 1 пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі провадження 55775736, 55775643 завершено, та виконавчі документи повернено стягувачу з правом повторного пред`явлення.

09 липня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

Крім того, 26.02.2020 року між АТ «Альфа-Банк» (01.12.2022 р. назву змінено на AT «СЕНС БАНК»), що є правонаступником AT «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 2006/24-24/144 від 22.11.2006 року перейшли до нового Кредитора - ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП».

27 лютого 2020 року новий Кредитор ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» листом на ім`я ОСОБА_1 за № 40-27.02/19 повідомив про те, що зобов`язання за Договором кредиту №2006/24-24/144 від 22.11.2006 року у ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» відсутні та не виникнуть у майбутньому та відсутні будь-які претензії майнового та фінансового характеру (а.с. 27).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.05.2023 року, на майно заявників зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи, що вказані виконавчі провадження завершені, а рішення на підставі якого вони відкриті скасовано й ухвалено залишити позов без розгляду, підстав для подальшого існування арешту, наразі немає.

Посилаючись на вказану обставину та положення частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»заявники звернулись до суду зі скаргою на бездіяльність виконавця, яка полягає у відсутності дій для зняття арешту.

В свою чергу, представник виконавчої служби вказує, що виконавчі провадження № 55775736, № 55775643 обліковуються в системі як невиконані, та виконавчі документи повернені стягувачу з правом повторного пред`явлення. При завершенні виконавчих проваджень на підставі частини 1 пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених Законом (частина п`ята статті 37 Закону ), або поновити пропущений строк згідно Законодавства.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Окрім того, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (частина 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом з тим, згідно з вимогами частини 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадженя» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

При цьому, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних норм слідує, що законодавець надає право припиняти чинність арешту лише в трьох випадках при поверненні виконавчого документу стягувачу, а виконавчі провадження 55775736, 55775643 було завершено з підстав частини 1 пункту 9 статті 37 Закону, що виключає підстави припинення чинності арешту, при завершенні виконавчих проваджень.

Між тим, повернення виконавчого документа стягувачу у разі якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Викладене узгоджується з Постановою Верховного суду України від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22.

Так, державний виконавець при винесенні постанов про повернення виконавчого документа стягувачу від 01.04.2019 правомірно не вирішив питання про припинення чинності арешту майна боржника, оскільки чинність арешту в даному випадку не припиняється.

Отже, зняття арешту з майна божника пов`язується із закінченням виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа з цих підстав.

Окрім того, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України під час розгляду справи № 6-6568св17 дійшла наступних висновків: «Окрім того, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченним, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

З цією позицією повністю погодився і Верховний суд у постанові від 05.12.2018 по справі № 425/1341/17, а також у постанові від 10.04.2019 по справі № 522/15772/16-ц, додатково зазначаючи наступне: «Отже, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі)».

Відтак, суд не вбачає в діях виконавця жодних ознак протиправності або самої бездіяльності.

Те ж саме стосується і вимоги про визнання рішень про відсутність підстав для розгляду заяви про зняття арешту протиправними, оскільки Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), при розгляді діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Щодо вимог про зобов`язання Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанови про зняття арешту та вилучення записів з Єдиного реєстру боржників, суд виходить з наступного:

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд загальної юрисдикції, вирішуючи справу, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами заявлених позовних вимог. Завдання цивільного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді і вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росїї» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду пре здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

З урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988), встановлено, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №802/1286/18-а.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

З огляду на вказане, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

В той же час, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Порядок зняття арешту по завершеним виконавчим провадження чітко визначено у п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Відповідно до п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5), при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження га штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.

Судом при розгляді скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були досліджені матеріали справи, заслухані пояснення представника скаржників та представника виконавчої служби, в результаті чого суд не встановив протиправності дій та бездіяльності державного виконавця.

За таких обставин, враховуючи, що дії виконавця відповідали вимогам законодавства та жодних порушень судом не встановлено, ухилення від зняття арешту скаржником не було доведено, але необхідність в арешті наразі відпала, то суд приходить до висновку про необхідність лише часткового задоволення скарги, а саме в частині зняття арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: АТ «СЕНС БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» на бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 24801796) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер обтяження 24801796), підставою обтяження якого значено: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 55775643, виданий 12.02.2018 року, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси, Головний державний виконавець Вельков О.В.

Зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_2 (реєстраційний номер обтяження 24802033), підставою обтяження якого значено: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 55775736, виданий 12.02.2018 року, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси, Головний державний виконавець Вельков О.В.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала підлягає апеляційному оскарженню. Апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали до Одеського апеляційного суду.

Повний текст складений та підписаний 12 листопада 2023 року.

Суддя Косіцина В.В.