Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2023 р.

м. Київ

справа № 755/8089/23

провадження № 2/755/4416/23

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати порушеними ми права споживача банківських послуг та поновити порушене право шляхом визнання недійсним кредитного договору від 26 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свої вимоги тим, що 26.12.2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір карткового рахунку «Кредитка «Універсальна» шляхом підписання заяви-анкети, яким було встановлено кредитний ліміт 200,00 грн. та 3% за користування кредитним коштами на місяць на залишок заборгованості. Разом з Договором позивачем було підписано додаток до Договору , який було викладено іноземною незрозумілою позивачу мовою, що є недоступною інформацією. Разом з тим, умови та правила надання банківських послуг відповідачем позивачеві на підписання надані не були, не підписані позивачем, та з ними позивач не була фактично ознайомлена. Інформація, яку має містити Договір відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачеві під розпис надана не була, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача в оскаржуваному кредитному договорі відсутній, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 19 червня 2023 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між 26 грудня 2007 року, з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим, ним було підписано Анкету-заяву, № SAMDN6980 від 26.12.2007 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вказана Анкета-заява містить застереження про те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є договором приєднання (стаття 634 ЦК України).

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26.12.2007 року заповнена графа щодо бажаного кредитного ліміту в розмірі 200,00 грн. за платіжною карткою «Універсальна» 30 днів пільгового періоду.

Крім того, 26.12.2007 року ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» по договору № SAMDN6980 від 26.12.2007 року. Довідка містить повну і вичерпну інформацію про умови кредитування, в тому числі щодо строків несення щомісячних платежів, відсоткову ставку, санкції.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вищевказане правове обґрунтування вказує на те, що судам під час розгляду подібних правовідносин необхідно надавати оцінку відповідності порядку укладання такого договору вимогам закону, встановлювати на підставі належних та допустимих доказів факт надання згоди однієї сторони на прийняття умов іншої стосовно надання запропонованих останньою банківських послуг, факт належного ознайомлення сторони договору, яка приєднується до його умов, з власне умовами договору про приєднання, а також факт погодження всіх істотних умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Таким чином, вирішуючи питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог про визнання оспорюваного договору недійсним, судам слід було встановити, чи було сторонами досягнуто згоди, зокрема, стосовно предмета договору, обсягу прав та обов`язків за договором. (постанова Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 366/3214/19)

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала Анкету-заявку про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», разом з якою також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

При цьому, судом не встановлено обставин на спростування факту підписання саме позивачем вказаних документів.

Надаючи оцінку зазначеним доказам, судом встановлено, що позивачем було надано згоду на укладення договору про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитну картку «Універсальна» та визначено ним бажаний розмір кредитного ліміту за платіжною картою у розмірі 200,00 грн. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» до договору № SAMDN6980 від 26.12.2007 року. У Довідці про умови кредитування, сторони погодили тип кредитної лінії (поновлювальна), пільговий період (до 30 днів), валюту картрахунку (UAH), базову відсоткову ставку в місяць (3,0%), розмір щомісячного платежу (7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості), строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа місяця, наступного за звітним), комісію за несвоєчасне погашення заборгованості.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що під час укладення оспорюваного договору, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його недійсним.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 202, 203, 215, 217 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 17 липня 2023 року.

Суддя: В.І. Галаган