КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023року місто Київ

Справа № 757/18879/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15095/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О. В.

суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою Бойка Віталія Васильовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року (ухвалене у складі судді Остапчук Т. В., повне судове рішення складено 07 серпня 2023 року)

у справі за позовом Подільської окружної прокуратури міста Києва, яка діє в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою, скасування державної реєстрації та витребування майна

ВСТАНОВИВ

У травні 2020 року Подільська окружна прокуратура м.Києва звернулась до суду із позовом в інтересах Київської міської ради з метою відновлення майнових прав територіальної громади міста Києва та повернення у її власність нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яке вибуло з її власності злочинним шляхом, на підставі підроблених документів.

В обгрунтування позову зазначено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилось спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2006 року.

Відсутність спадкоємців щодо майна померлої ОСОБА_6 за законом, заповітом чи спадковим договором підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 10.07.2019 за №№ 56801099 та 568801109.

Окружною прокуратурою, під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000103 встановлено, що на підставі підроблених документів та низки договорів, вказана квартира, як і 125 інших, вибула із власності територіальної громади м.Києва та зареєстрована за ОСОБА_2 .

Посилається , що вказаний договір дарування від 18.06.2009 порушує публічний порядок, є нікчемним в силу ст. 228 ЦК України, а наступні договори є недійсними, і нерухоме майно підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння.

Тому просить:

-Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.02.2018 № 61, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо нерухомого майна по АДРЕСА_2 .

- Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер 39808623 від 22.02.2018, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

- Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер 42048945 від 13.07.2018, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

- Визнати спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , що складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та передати її у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

- Витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1

- Судові витрати стягнути з відповідачів на користь Київської міської прокуратури.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнанонедійсним договір купівлі-продажу від 22.02.2018р. № 61, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо нерухомого майна по АДРЕСА_2 .

Визнаноспадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 що складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та передати її у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Витребуваноз володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі. Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,3 кв.м. (житлова площа 19,1 кв.м).

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнутоз ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних долях судовий збір в розмірі 11 708 грн на користь Київської міської прокуратури.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Бойко В. В. в інтересах ОСОБА_2 11 вересня 2023 року подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені цих вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу, що первинна реєстрація спірного майна відбулась не за ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Вказує, що єдиним підтвердженням реєстрації свідоцтва як права власності на житло є відмітка у свідоцтві про реєстрацію в реєстраційній книзі БТІ квартири. Однак відповідно до свідоцтва про право власності від 17.08.2006 року, в реєстраційній книзі право власності за вказаними особами зареєстровано на іншу квартиру, таким чином ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не набули право власності на спірне майно, а тому вони не мали законного права розпоряджатись цим майном та продавати ОСОБА_5 . З огляду на такі обставини, у позивача відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу № 61 від 22.02.2018 та витребуання у відповідача квартири.

Зазначає, що Київська міськарада не є власником спірного майна та не може бути позивачем у справі. Позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує первинну реєстрацію права власності на спірну квартиру, а також не надано жодного доказу що спірне майно можна визнавати відумерлою спадщиною та передати у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Вказує, що безпідставним та необґрунтованим є посилання суду на матеріали кримінального провадження, оскільки з наданих матеріалів неможлив встановити обставини які входять в предмет доказування в даній справі, а також такі матеріали не підтверджують заявлених вимог.

Посилається на те, що суд першої інстанції надав правову оцінку договору дарування від 18.06.2009 за № 416 без його наявності в матеріалах справи.

Вказує, що з підстав зазначених у позовній заяві позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Позивач не є стороною оспорюваних договорів, його права не можуть бути відновлені, а наслідки недійсності правочину можуть бути застосовані лише до сторін правочину і в разі визнання договору недійсним, відчужене за ним майно має бути повернуто його відчужувачу, тобто стороні правочину, а не позивачу.

Також вказує, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, і квартира нею набута у встановленому законом порядку, а тому не може бути витребувана.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано позивачу 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

17 листопада 2023 року від позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Вказує, що посилання в апеляційній скарзі на відсутність у позивача права звернення до суду з вказаним позовом і ненадання доказів про первинну реєстрацію спірного майна є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Крім того зазначає, що позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують відумерлість спадщини та право на витребування такого майна.

Посилається на те, що твердження відповідача що позивачем обрано неналежний спосіб захисту є надуманим та побудоване на спотворенні змісту наявних у справі письмових доказів.

Вказує, що добросовісність ОСОБА_2 також спростовується матеріалами справи та матеріалами кримінального провадження.

Інші учасники своїм правом на подання відзиву не скористались.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Бойко В. В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, що у ній викладені та скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 27.07.2023 року.

Представник позивача прокурор Корж О. А. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені судом належним чином.

Згідно статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Норми матеріалного права, якими регулюються правовідносини сторін:

Відповідно до частин першої-третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

Згідно з ч.І ст.215 ЦК України підставною недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин с недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За вимогами ст.ст. 216, 228 ЦК України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України).

Якщо законом установлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (частина п`ята статті 12 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Обставини встановлені судом:

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилось спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Позняковою С.В. за реєстровим № 3679. Факт смерті ОСОБА_6 підтверджується актовим записом про смерть від 20.02.2018 № 3156, згідно якому остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 20.02.2018 ).

Право власності ОСОБА_6 на спірну квартиру підтверджується договором купівлі-продажу від 22 вересня 2006 року № 3679 та інформацією КП «КМБТІ» від 06.11.2018 № 062/14-13656 .

Відсутність спадкоємців щодо майна померлої ОСОБА_10 за законом, заповітом чи спадковим договором підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 10.07.2019 за №№ 56801099 та 568801109.

Суд першої інстанції з урахуванням таких обставин та положення ст.1277 ЦПК України дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 має бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Судом також встановлено, що Подільською окружною прокуратурою, під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000103 встановлено, що приватним нотаріусом КМПО ОСОБА_17. 22.02.2018 за № 61 зареєстроване право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу укладеного з ОСОБА_11 .

Зазначений договір вилучений у ОСОБА_12 в ході проведення 23.10.2018 обшуку його робочого місця за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується протоколом обшуку від 23.10.2018 .

Пунктом 3 вказаного договору дарування зазначено, що спірна квартира нібито належить продавцю ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь JI.K. 18.06.2009 за № 416.

В подальшому право власності на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2018 за реєстровим № 296 перейшло до ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42048945 від 13.07.2018).

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від 06.01.2019 № 0000103, 18 квітня 2019 призначена додаткова технічна експертиза документів. Для проведення експертизи експерту наданий оригінал Договору дарування квартири від 18.06.2009 № 416, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К., сторони: ОСОБА_5 (Дарувальниця) та ОСОБА_3 (Обдарований), предметом якого є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно висновку експерта від 30.05.2019 № 17-3/613, оригінал Договору дарування від 18.06.2009 № 416 виготовлений за допомогою копіювально- множувальної техніки струменевим способом передачі зображення; підписи та рукописні записи виконані за допомогою пишучого приладу; договір не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України, тобто є підробленим.

Відповідно до поквартальної картки щодо реєстрації місця проживання особи, ОСОБА_5 була зареєстрована в спірній квартирі з 31.10.2006 та знята з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно актового запису про смерть від 20.02.2018 № 3156 ОСОБА_13 фактично померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла в належній їй на праві власності квартирі внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця, похована за рахунок Держави, що підтверджується актовим записом про смерть.

Тобто, договір Дарування належної їй на праві власності квартири на користь ОСОБА_3 був нею укладений за 9 років до смерті.

Відповідно до інформації Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.04.2020 №105/01-2033/1 згідно з даними Реєстру територіальної громади міста Києва, зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 , не значиться.

Обдарований ОСОБА_3 в спірній квартирі ніколи зареєстрованим не був, не проживав в ній, участі у похованні дарувальниці не приймав, що свідчить про те, що реальна передача майна від ОСОБА_13 до ОСОБА_3 не відбулась і в самому договорі дарування посилання на передачу майна в майбутньому відсутні.

Згідно інформації КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», договір дарування № 416 посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К. від 18.06.2009 укладений на користь ОСОБА_3 в книгах БТІ не реєструвався.

Встановлено, що договір дарування квартири від 18.06.2009 № 416 не був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації.

Суд першої інстанці встановив, що з огляду на спрямованість договору дарування від 18.06.2009 на незаконне заволодіння спірним майном, яке в силу ст. 1277 Цивільного кодексу України є власністю територіальної громади міста Києва, вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто є нікчемним у силу ч.ч.І, 2 ст.228 ЦК України. ОСОБА_3 не набув права власності на спірну квартиру у спосіб, передбачений діючим законодавством, що виключає можливість розпорядження цим майном (ст.ст.316, 317, 319 ЦК України).

Тому, договір купівлі-продажу, посвідчений 22.02.2018 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_17. за реєстровим №61, сторони: ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець), слід визнаний недійсним .

Щодо витребування спірного майна у ОСОБА_2 , суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_5 не відчужувала квартиру та ОСОБА_3 не мав права відчужувати спірну кварту. Отже, спірне нерухоме майно вибуло з володіння особи, правонаступником прав якої є держава поза його волею. Враховуючи викладене, відповідачка не набула права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, що визначені законом.

Встановивши, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, суд дійшов до висновку про те, що пред`явлення позову до добросовісного набувача (відповідачки ОСОБА_2 ) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК України відповідає вимогам закону, а тому спірне майно підлягає витребуванню на користь позивача.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації задоволенню не підлягають. В цій частині рішення суду не оскаржено, а тому не переглядається апеляційним судом.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи встановила, що ті обставини справи, які суд вважав встанвленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Підстави відхилення доводів апеляційної скарги:

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем порушення прав держави з огляду на відсутність доказів належності спірної квартири на праві власності ОСОБА_5 , а відповідно і права у держави успадкувати належне їй майно за відсутності інших спадкоємців, колегія суддів не приймає з огляду на таке:

Рішенням Київської міської ради від 03.09.2015 № 944/1808 «Про перейменування вулиць, площ, провулків та проспектів у місті Києві» АДРЕСА_6 перейменована на честь українського громадсько-політичного діяча, голови Проводу українських націоналістів АДРЕСА_7.

17.08.2006 відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м.Києва на підставі розпорядження Печерської районної в м.Києві державної адміністрації від 17.08.2006 № НОМЕР_1, ОСОБА_7 та членам її сім`ї: ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 21 серпня 2006 року та записаного в реєстрову книгу за № 809.

Під час заповнення відділом приватизації державного житлового фонд/ Печерського району м.Києва бланку зазначеного Свідоцтва про право власності на житло, на останній сторінці допущена технічна помилка та помилково зазначено «будинок АДРЕСА_1 ».

Верховний Суд у постанові від 21.07.2020 у справі № 521/1074/17 визначив, що описка, це механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка, яка допущена в тексті під час його письмово-вербального викладу.

Факт приватизації ОСОБА_7 та членами її сім'ї ОСОБА_8 та ОСОБА_9 квартири № 9 саме в будинку АДРЕСА_4 підтверджується першою сторінкою Свідоцтва про право власності на житло від 17.08.2006 № НОМЕР_1. інформаціями, наданими КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 06.11.2018 № 062/14-13656 та від 30.11.2018 № 062/14-14845 . З огляду на те, що ОСОБА_5 придбала спірну квартиру за договором купівлі-продажу від 22 вересня 2006 року у родини ОСОБА_15 , висновок суду про порушене право позивача, який діє в інтересах територіальної гомади м. Києва, яка є правонаступником прав, померлої ОСОБА_5 відповідає встановленим обставинам та наданим доказам.

Доводи скарги про те, що Київська територіальна громада не власник спірної квартири, а тому не має право її витребувати не грунтується на Законі. Статтею 338 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини, це правило поширюється і на відносини щодо відумерлої спадщини.Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 330, 387, 388, 658 ЦК України, право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Доводи апеляційної скарги про неналежність доказів, які були здобуті під час розслідування кримінальної справи, колегія суддів не приймає, так як висновком технічної експертизи, проведеної в кримінальній справі встановлено обставини, які входять до предмету доказування , а саме встановлено що ОСОБА_5 не укладала договір дарування, тобто за свого життя не відчужувала, належну їй на праві власності квартиру, так як договір від її імені був підроблений з метою заволодіння чужим майном. Досліджений судом висновок з кримінальної справи є належним і допустимим, в силу положень ст.ст.77, 78 ЦПК України, доказом і обґрунтовано взятий судом першої інстанції до уваги. Відсутність вироку на час вирішення справи районним судом в кримінальній справі не свідчить про неналежність та недопустимість письмового доказу з кримінальної справи в якому встановлені обставини, що входять до предмету доказування.

Доводи апеляційної скарги про обрання позивачем неналежного способу захисту в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.02.2018р. № 61, укладеногоміж ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо нерухомого майна по АДРЕСА_2 , з огляду на те, що за таким договором майно не вибувало з власності ОСОБА_5 , після смерті якої територіальна громада мала б отримати спадщину, колегія суддів не приймає, оскільки суд вірно встановив, що договір відповідно до якого майно вибуло з власності особи, права якої успадкувала громада є нікчемним, відповідно його визнання недійсним не вимагається, відповідно ОСОБА_3 не набув права власності за таким договором та не мав права на відчуження спірної квартири ОСОБА_4 , а тому суд правомірн дійшов висновку про недійсність такого правочину.

Обраний позивачем спосіб захисту про витребування спірної квартири є належним способом захисту і суд в рішенні навів релевантну практику Верховного Суду на підтвердження такої позиції.

Доводи апеляційної скарги про неможливість витребування майна у ОСОБА_2 , яка є добросовісним набувачем і таке витребуваня буде для неї надмірним тягарем, колегія суддів не приймає з огляду на таке.

ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2018 № 296, укладеного між нею та ОСОБА_4 , за 220 000,00 грн, набула у власність спірну квартиру.

При цьому, ОСОБА_2 є колишньою дружиною ОСОБА_16 .

19.11.2019 року з матеріалів кримінального провадження № 0000103, яке і на даний час перебуває в провадженні, виділено матеріали кримінального провадження за № 0002750 відносно підозрюваних ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , яке 19.11.2020 року з обвинувальним актом направлено до Дніпровського районного суду м.Києва для розгляду по суті (кримінальна справа № 755/18758/19). ОСОБА_21 за обвинувальним актом звинувачується в організації групи осіб, які в м. Києві протиправно відчужували квартири з метою отримання неправомірної вигоди.

ОСОБА_2 пов`язана з колишнім чоловіком ОСОБА_16 спільною дитиною - ОСОБА_22 , особисто знайома з приватним нотаріусом ОСОБА_17., що підтверджується протоколом обшуку від 23.10.2018, проведеного у ОСОБА_17 , в ході якого, крім інших документів, були вилучені і заяви ОСОБА_2 про надання згоди на виїзд ОСОБА_23 за кордон та фотокопія паспорту ОСОБА_2 , завірена приватним нотаріусом ОСОБА_17. (порядковий номер протоколу 147).

ОСОБА_2 набула у власність спірну квартиру 13.07.2018, разом із зареєстрованою в ній померлою власницею ОСОБА_5 , яка була знята з реєстрації у зв`язку зі смертю лише 03.08.2018, вже після укладання договору.

ОСОБА_2 на момент придбання спірної квартири була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 в якій зареєстрована і на даний час, що свідчить про наявність у останньої іншого житла для проживання.

Арешт на спірну квартиру на підставі ухвали Подільського районного суду м.Києва від 24.06.2019 № 758/7997/19 фактично накладений 17.07.2019.

Тобто за 11 місяців, що минули з дати набуття у власність спірної квартири та датою накладення арешту, ОСОБА_2 не вчинила жодних дій, спрямованих на реєстрацію в належній їй на праві власності квартирі.

Спірна квартира ОСОБА_2 придбана за демпінговою ціною, лише за 220 000,00 грн., хоча її орієнтовна ринкова вартість становить більше 1 мільйонагривень.

Під час укладання договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 не звернула жодної уваги на швидкість переходу права власності на спірну квартиру, оскільки продавець ОСОБА_4 , мешканка анексованої рф АР Крим, сама лише 5-ть місяців тому стала її власником. Не звернула уваги і на різке та суттєве зменшення ціни об`єкту продажу, а саме: з 576 600,00 грн. до 220 000,00 грн.

Всі перелічені обставини, повно та об`єктивно досліджені судом першої інстанції, надали підстави дійти обґрунтованого висновку про те, що витребування у ОСОБА_2 спірної квартири не буде для неї надмірним індивідуальним тягарем, спричиненим відсутністю житла для проживання або втратою грошових коштів.

Аналогічний правовий викладений ВС у постановах від 22.01.2020 № 754/14094/17, від 29.04.2020 № 754/4108/18-ц, № 753/11965/19 від 14.04.2021, від 19.04.2023 № 569/9312/19 та інших.

З огляду на характер спірних правовідносин та поведінку відповідача, невідповідності втручання держави у право власності ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном не вбачається (п.6.43постанови ВП ВС від 15.10.2019у справі № 903/129/18).

Крім того, ОСОБА_2 не позбавлена можливості відновити своє право на підставі ст.661 ЦК України, пред`явивши вимоги до продавця квартири.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутніпідстави для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Бойка Віталія Васильовича в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська