Номер провадження: 88-ц/813/6/23
Справа № 501/491/18
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 липня 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1691, згідно з яким він передав, а відповідачка прийняла у приватну власність грошову суму в розмірі 2 800 000 грн, що в еквіваленті за домовленістю сторін складає 112 000 доларів США, строком до 28 січня 2017 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. ОСОБА_1 вказував, що пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквіваленту за курсом долару США, встановленим Національним банком України на дату повернення позики (частини позики). Згідно договору позики повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: до 28 числа кожного місця, починаючи з 28 липня 2016 року по 28 грудня 2016 року у гривні, що в еквіваленті за домовленістю сторін становитиме 2 тис. доларів США, а решту суми у гривні, що в еквіваленті за домовленістю сторін становитиме 100 тис. доларів США до 28 січня 2017 року. Відповідно до пункту 8 договору позики у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (та/або її частину) у встановлений строк, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 100 % річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі 1,5 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожний день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору. Позивач стверджував, що відповідачка отриману позику не повернула та внаслідок порушення договірних зобов`язань утворилась заборгованість у розмірі 2 939 015,00 грн, що в еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України станом на 28 січня 2017 року, становить 108 тис. доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь штрафні санкції за договором позики у розмірі 20 800 636, 48 грн, з яких: інфляційне збільшення суми боргу за договором позики 414 944 грн; відсотки за договором позики 3 144 369, 49 грн; пеня 17 237 322, 98 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області, у складі судді Петрюченко М. І., від 09 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штрафні санкції за договором позики в розмірі 2 097 300, 51 грн, з яких: інфляційне збільшення суми боргу за договором позики 116 091, 09 грн; відсотки за договором позики 305 979, 42 грн; пеня 1 675 230 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони в договорі позики грошей встановили строк повернення позики та домовились про відповідальність боржника у разі невиконання (несвоєчасного виконання) боргових зобов`язань. Посилаючись на порушення відповідачкою умов договору позики грошей, районний суд вважав позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за цим договором обґрунтованими. Також суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 07 березня 2017 року задовольнив свої вимоги щодо стягнення основного боргу за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень першого поверху по АДРЕСА_2 , тому кількість днів прострочення виконання основного зобов`язання складає 38 днів (з 29 січня 2017 року по 07 березня 2017 року).

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 07 березня 2017 року за рахунок предмета іпотеки, а саме: нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень першого поверху (приміщення № 501) по АДРЕСА_3 , задовольнив свої вимоги як щодо повернення позики за договором позики грошей, так і відшкодування збитків та втрат, які були йому завдані внаслідок порушенням умов договору позики грошей.

Постановою Верховного суду від 17 березня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року залишено без змін.

Постанову Верховного суду вмотивовано тим, що суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки і договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 28 липня 2016 року, та зареєстрував 07 березня 2017 року на своє ім`я право власності на предмет іпотеки: нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення першого поверху по АДРЕСА_2 , в рахунок виконання основного зобов`язання за договором позики грошей від 28 липня 2016 року, тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача штрафних та компенсаційних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору позики грошей відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними в силу положень частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку».

04.11.2021 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ухваленого Одеським апеляційним судом 11 листопада 2021 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей.

У заяві, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, вказував про наявність нововиявлених обставин, які на його думку є підставою для перегляду вищевказаного судового рішення.

При цьому вказав, що ОСОБА_1 , 1 2.03 2017 року та 11.01.2017 року уклав договори оренди вказаних приміщень з фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 та ПП «ЛЕОЛА», "вказані договори не були виконані оскільки Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради Тулба О.О, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким заарестовано право власності ОСОБА_1 на об?єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення

загальною площею 97.1 кв.м. розташований за адресо: АДРЕСА_1 . В порядку касаційного оскарження постанова Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року -скасована).

Претензії щодо не виконання взятих на себе зобов?язань ОСОБА_1 перед фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 та ПП «ЛЕОЛА» отримані після ухвалення постанови Одеським апеляційним судом від 11 листопада 2020 року.

У вказаних претензіях сума спричинених збитків фактично дорівнює сумі стягнених штрафних санкції за рішенням Іллічівського міськрайонного суду Одеської області, але надати дані підтвердження про спричинені збитки ОСОБА_1 не мав змоги так як останньому на час розгляду не було відомо про їх наявність.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.04.2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей було залишено без руху, та надано заявнику строк на усунення недоіліків.

21.04.2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, якою усунуто недоліки заяви зазначені в ухвалі суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.04.2022 року провадження у справі було відкрито.

25.04.2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи заяви та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно з частиною четвертою та п`ятою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України», рішення від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (справа «Праведная проти Росії», рішення від 18 листопада 2004 року).

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 липня 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1691, згідно з яким він передав, а відповідачка прийняла у приватну власність грошову суму в розмірі 2 800 000 грн, що в еквіваленті за домовленістю сторін складає 112 000 доларів США, строком до 28 січня 2017 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. ОСОБА_1 вказував, що пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквіваленту за курсом долару США, встановленим Національним банком України на дату повернення позики (частини позики). Згідно договору позики повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: до 28 числа кожного місця, починаючи з 28 липня 2016 року по 28 грудня 2016 року у гривні, що в еквіваленті за домовленістю сторін становитиме 2 тис. доларів США, а решту суми у гривні, що в еквіваленті за домовленістю сторін становитиме 100 тис. доларів США до 28 січня 2017 року. Відповідно до пункту 8 договору позики у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (та/або її частину) у встановлений строк, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 100 % річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі 1,5 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожний день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору. Позивач стверджував, що відповідачка отриману позику не повернула та внаслідок порушення договірних зобов`язань утворилась заборгованість у розмірі 2 939 015,00 грн, що в еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України станом на 28 січня 2017 року, становить 108 тис. доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь штрафні санкції за договором позики у розмірі 20 800 636, 48 грн, з яких: інфляційне збільшення суми боргу за договором позики 414 944 грн; відсотки за договором позики 3 144 369, 49 грн; пеня 17 237 322, 98 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області, у складі судді Петрюченко М. І., від 09 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штрафні санкції за договором позики в розмірі 2 097 300, 51 грн, з яких: інфляційне збільшення суми боргу за договором позики 116 091, 09 грн; відсотки за договором позики 305 979, 42 грн; пеня 1 675 230 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони в договорі позики грошей встановили строк повернення позики та домовились про відповідальність боржника у разі невиконання (несвоєчасного виконання) боргових зобов`язань. Посилаючись на порушення відповідачкою умов договору позики грошей, районний суд вважав позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за цим договором обґрунтованими. Також суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 07 березня 2017 року задовольнив свої вимоги щодо стягнення основного боргу за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень першого поверху по АДРЕСА_2 , тому кількість днів прострочення виконання основного зобов`язання складає 38 днів (з 29 січня 2017 року по 07 березня 2017 року).

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 07 березня 2017 року за рахунок предмета іпотеки, а саме: нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень першого поверху (приміщення № 501) по АДРЕСА_3 , задовольнив свої вимоги як щодо повернення позики за договором позики грошей, так і відшкодування збитків та втрат, які були йому завдані внаслідок порушенням умов договору позики грошей.

Постановою Верховного суду від 17 березня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року залишено без змін.

Постанову Верховного суду вмотивовано тим, що суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки і договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 28 липня 2016 року, та зареєстрував 07 березня 2017 року на своє ім`я право власності на предмет іпотеки: нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення першого поверху по АДРЕСА_2 , в рахунок виконання основного зобов`язання за договором позики грошей від 28 липня 2016 року, тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача штрафних та компенсаційних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору позики грошей відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними в силу положень частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку».

04.11.2021 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ухваленого Одеським апеляційним судом 11 листопада 2021 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей.

У заяві, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, вказував про наявність нововиявлених обставин, які на його думку є підставою для перегляду вищевказаного судового рішення.

При цьому вказав, що ОСОБА_1 , 1 2.03 2017 року та 11.01.2017 року уклав договори оренди вказаних приміщень з фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 та ПП «ЛЕОЛА», "вказані договори не були виконані оскільки Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради Тулба О.О, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким заарестовано право власності ОСОБА_1 на об?єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення

загальною площею 97.1 кв.м. розташований за адресо: АДРЕСА_1 . В порядку касаційного оскарження постанова Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року -скасована).

Претензії щодо не виконання взятих на себе зобов?язань ОСОБА_1 перед фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 та ПП «ЛЕОЛА» отримані після ухвалення постанови Одеським апеляційним судом від 11 листопада 2020 року.

У вказаних претензіях сума спричинених збитків фактично дорівнює сумі стягнених штрафних санкції за рішенням Іллічівського міськрайонного суду Одеської області, але надати дані підтвердження про спричинені збитки ОСОБА_1 не мав змоги так як останньому на час розгляду не було відомо про їх наявність.

На підтвердження зазнчаених обставин ОСОБА_1 не було надано до суду доказів.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, на думку апеляційного суду, зазначені заявником підстави перегляду рішення суду не можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України.

Крім того, як вбачається з Постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року, ОСОБА_1 07.03.2017 року задовольнив свої вимоги щодо стягнення основного боргу за рахунок Предмета іпотеки, а саме: нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилих приміщень першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні підстави стверджувати про наявність наслідків невиконання грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру». Скасування остаточного судового рішення у даній справі було б невиправданим. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, оскільки наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 429 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити та залишити відповідне судове рішення в силі.

Керуючись статтями 381, 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики грошей відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 липня 2023 року

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе