Справа № 462/5559/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань - Ясниської В.Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач 11.09.2020 року звернувсядо суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 листопада 2012 року між ним та ОСОБА_3 , витребувати у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , так як квартира вибула з володіння власника не з його волі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що будучи із неблагополучної сім`ї, після закінчення Львівського державного техніко-економічного коледжу, перебував з 15.06.2007 року у списку для позачергового надання житла № 1661 (особи, які повернулись з державного дитячого закладу). Перебуваючи у депресивному стані протягом тривалого часу через проблеми особистого характеру почав вживати алкогольні напої, надалі спробувавши гральні автомати пристрастився також до азартних ігор. Позивач вказує, що внаслідок надмірного вживання алкогольних напоїв у нього почались психічні розлади, вів антисоціальний спосіб життя. В цей період, скориставшись його станом, шахрайським способом відповідач ОСОБА_3 разом із своїм чоловіком у нотаріуса уклали договір купівлі-продажу належної йому квартири АДРЕСА_1 , зокрема відповідач забрала у нього всі документи на квартиру та після підписання у нотаріуса якихось документів він ще декілька місяців проживав у згаданій квартирі, однак надалі відповідач повідомила його про необхідність переїхати в проживати в іншу квартиру, в якій він перебував декілька тижнів, а потім у с. Солонка, де його утримували декілька місяців до моменту проведення відповідачем приватизації та подальшого продажу належної йому квартири. Відповідач привозила його до нотаріуса для підписання договору купвлі-продажу квартири, натомість йому обіцяли підшукати для нього місце для проживання у селі в Городоцькому районі. На момент підписання договору купівлі-продажу перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому значення своїх дій не розумів. Протягом пів року після продажу квартири він проживав у Городоцькому районі та відповідач, приїжджаючи до нього, привозила йому алкогольні напої, продукти харчування та грошові кошти, однак через деякий час ОСОБА_6 перестала приїжджати, не маючи жодного джерела доходів, змушений був вчиняти крадіжки, в результаті чого був засуджений до позбавлення волі та відбував покарання. Вказує, що внаслідок вживання алкогольних напоїв неодноразово перебував у наркологічному відділенні, з 18.08.2011 року перебуває на обліку у диспансері із діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, факту підписання будь-яких документів, в тому числі щодо продажу квартири не памятає, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим протиправно скористалась відповідач. Після відбуття покарання він став на шлях виправлення, перестав вживати алкоголь та влаштувався на роботу, однак намагаючись пригадати та з`ясувати обставини продажу належної йому квартири встановив, що 24 жовтня 2012 року ним було підписано довіреність на ОСОБА_3 , 16 листопада 2012 року від його імені було сформовано замовлення на проведення інвентаризаційних робіт, на якому наявний підроблений підпис від його імені, оскільки в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» жодного разу не був, також того ж дня видано свідоцтво про право власності на квартиру, а 22 листопада 2012 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу. Враховуючи, що набувачем його квартири став відповідач ОСОБА_5 просив витребувати у нього квартиру, оскільки така вибула із його, позивача, права власності на неї без його волі. Просив позов задоволити.

Дана справа перебувала в провадженні судді Постигач О.Б.

Ухвалою судді від 29.09.2020 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовчий розгляд справи, ухвалою суду від 16.11.2020 року у справі призначено судову психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Ухвала суду залишена без виконання.

На підставі розпорядження №31/21/В від 05.08.2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку із перебуванням судді Постигач О.Б. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 462/5559/20 та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу дана справа передана для подальшого розгляду до провадження судді Гедз Б.М.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 10.08.2023 року вказану справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання для розгляду по суті, про що повідомлено учасників справи.

Ухвалами суду від 06.12.2021 р. та 06.06.2022 р. призначено по справі за судову психіатричну експертизу.

Ухвалою суду від 19.06.2023 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В суді позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, позивач додатково пояснив, що з 18.08.2011 року перебуває на обліку в диспансері КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» з 18.08.2011 року із встановленим діагнозом розлади психіки та поведінки, внаслідок вживання алкоголю, що підтверджується довідкою № 415 від 30.01.2019 року. Довіреність підписану ним на ім`я відповідача ОСОБА_3 було оформлено 24.10.2012 року у період його перебування на обліку у наркодиспансері, вказує, що в той час не розумів значення своїх дій та поводився неадекватно і станом по 2016 рік вів антисоціальний спосіб життя. Відповідач ОСОБА_3 скористалась його станом, спеціально приносила алкогольні напої та утримувала його в різних місцях в той час як займалась питанням приватизації квартири та подальшого її продажу. Щодо договору купівлі-продажу не може ствердити чи був присутнім в нотаріуса особисто та чи підписував такий, можливо підписував, але оскільки перебував тоді в стані алкогольного сп`яніння, тому не пам`ятає обставин, однак наполягає, що жодних грошових коштів за продаж квартири не отримував. В обґрунтування строку звернення до суду із позовом на заяву сторони відповідача щодо строку позовної давності вважає, що такий пропущено з поважних причин, оскільки на час події перебував на обліку у наркодиспансері, в період часу з 2012 року по 2016 рік вів антисоціальний спосіб життя, без визначеного місця проживання, без документів, а з 2016 року по 04.12.2018 року відбував покарання у місцях позбавлення волі, оскільки в той час перебував постійно в стані алкогольного сп`яніння, обставини видачі на ім`я відповідача довіреності та надалі продажу квартири почав з`ясовувати після звільнення з місць позбавлення волі. Просив позов задоволити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позицію, викладену його довірителем, доповнив, що ОСОБА_1 перебуває з 2011 року на обліку у наркодиспансері у зв`язку із розладами психіки та поведінки, спричиненими вживанням алкоголю, відтак вбачається логічний взаємозв`язок між неможливістю позивача на той час усвідомлювати значення своїх дій та свободою волі як сторони договору. Відповідач скористалась станом позивача, діючи виключно в своїх інтересах протягом місяця часу з моменту оформлення довіреності одразу здійснила продаж належної позивачу квартири.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі, вказав, що в ході судового розгляду справи не здобуто жодних доказів, які б обгрунтовували заявлені позивачем вимоги, єдиним належним доказом на підтвердження покликань сторони позивача про факт не усвідомлення ним значення своїх дій, спровокований вживанням алкогольних напоїв, станом на час укладення довіреності та договору купівлі-продажу, міг би слугувати висновок експертизи, однак такий у матеріалах справи відсутній, при цьому експертиза, яка призначалась судом в межах розгляду вказаної справи, не була проведена саме з вини позивача, тобто усі доводи позивача фактично грунтуються лише на припущеннях. З договору купівлі-продажу вбачається, що такий укладений особисто позивачем, був нотаріально посвідчений у встановленому законом порядку, сторонам договору роз`яснено їхні права, застережень щодо недієздатності сторін договір теж не містить, а у випадку, якщо позивач вважав, що його квартирою заволоділи шахрайським способом, то останній не мав жодних перешкод для звернення з даного приводу із відповідною заявою про вчинення злочину в правоохоронні органи. Також підтримав раніше подану ним заяву про застосування позовної давності та її наслідків у вказаній справі, оскільки позивачу було відомо про факт укладення ним 22.11.2012 року оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, а тому право на звернення до суду у позивача виникло в 2012 році та саме з цього часу розпочав відлік трирічний строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права, однак позивач звернувся із вказаною позовною заявою лише у 2020 році, при цьому доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у позивача поважних причин пропуску такого строку матеріали справи не містять. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Новінського О.О. у повному обсязі. Просив у позові відмовити, покликаюсь на мотиви, викладені представником відповідача.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши покази свідка ОСОБА_7 , зібрані у справі докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно запису в інвентаризаційній справі на квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , виданого 16 листопада 2012 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 дійсно належала на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується також витягом про державну реєстрацію прав Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., реєстрації за позивачем права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , передувало укладення 24 жовтня 2012 року довіреності, якою гр. ОСОБА_1 уповноважив гр. ОСОБА_3 бути представником з усіма необхідними повноваженннями з таких питань: бути його представником в державних, громадських, господарських та будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності з питань приватизації на його імя квартири АДРЕСА_1 ; вчиняти для нього чи у його інтересах будь-які дії щодо належного йому на праві приватної власності нерухомого майна (продати, передати в оренду, заставу (іпотеку), обміняти тощо, визначаючи у всіх у всіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд; в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, організаціях, установах, незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності іноземних держав; з питань одержання будь-яких документів від громадян та юридичних осіб, незалежно від того ким та з якою метою вони видані.

22 листопада 2012 року між ОСОБА_1 , як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_3 , як покупцем з іншої сторони, укладено оспорюваний договір купівлі-продажу, згідно умов якого продавець продав, а покупець купила квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер квартири 38283367.

Згідно п. 5 Договору купівлі-продажу продаж квартири за погодженням сторін вчинено за 68 849,00 грн, які повністю передані покупцем продавцю до підписання цього договору.

Вказаний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 5359.

У ч. 3 ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, дотримання яких необхідне для дійсності правочину, серед яких, зокрема, волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а у ч. 1 ст. 215 ЦК України зазначено, що недотримання в момент укладення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 3 ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності цього правочину. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Також, нормою ч. 1 ст. 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У відповідності до вимог положення ст. 238 ЦК України визначено правочини, які може вчиняти представни к.

Так, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 позивач вказує на те, що у момент укладення довіреності на ім`я ОСОБА_3 , а також договору купівлі-продажу належної йому квартири АДРЕСА_1 між ним та відповідачем ОСОБА_3 , він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки з 2011 року перебуває на обліку в диспансері КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, укладені правочини не відповідають його дійсній волі, оскільки не уповноважував відповідача на здійснення реєстрації права власності на належну йому квартиру з метою в подальшому продажу такої відповідачу, натомість відповідач, шахрайським способом, скориставшись тим, що протягом тривалого періоду він зловживав алкогольними напоями, шляхом тиску на нього, утримуючи його в різних місцях тимчасового проживання та спонукаючи до подальшого вживання спиртних напоїв, вчиняла оспорювані згадані правочини виключно в своїх інтересах.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається із довідки № 415 від 30.01.2019 року, виданої КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_1 перебуває на обліку в диспансері КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» з 18.08.2011 року із діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Статтею 12 ЦПК України визначено змагальність сторін у цивільному процесі, зокрема передбачено, що змагальність сторін полягає у тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи в ході судового розгляду справи судом із врахуванням положень ст. 105 ЦПК України, згідно якого призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи, виходячи із необхідності встановлення психічного стану позивача та вирішення питання чи міг він розуміти значення своїх дій і керувати ними при укладенні спірного договору та враховуючи, що для встановлення та перевірки таких обставин необхідні спеціальні знання, судом у справі двічі призначались за клопотанням позивача судова психіатрична експертиза.

Згідно роз`яснень наданих у абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30 травня 1997 року, оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. Якщо експертиза призначається за клопотанням обох сторін або з ініціативи суду, кошти на її оплату вносяться обома сторонами порівну. У разі незгоди сторони (сторін) оплатити вартість експертизи суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Тобто суд не може перебирати на себе не притаманні для суду функції та самостійно збирати докази на підтвердження обставин сторони у справі.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України доказування та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

В межах розгляду даної справи ухвали суду, якими призначались судові психіатричні експертизи, на вирішення яких ставились запитання чи усвідомлював ОСОБА_1 значення своїх дій на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22.11.2012р. з ОСОБА_3 ?чи міг ОСОБА_1 керувати своїми діями на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22.11.2012р. з ОСОБА_3 ?

Разом з тим, вказані ухвали суду повернуто до суду з експертної установи без виконання у зв`язку із не проведенням позивачем оплати таких експертиз.

Стаття 109 ЦПК України визначає, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За наведеного, суд розглядає справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Позивач як на доказ факту неможливості усвідомлення ним значення своїх дій та керувати ними під час укладення спірних правочинів покликається на вищезагадану довідку № 415 від 30.01.2019 року, видану КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», однак суд звертає увагу на те, що вказана довідка окрім зазначення діагнозу особи не містить жодних лікарських висновків чи висновків відповідних спеціаліста/експерта щодо нездатності позивача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Крім того, така довідка у жодному разі не може слугувати беззаперечним доказом факту неможливості усвідомлювати позивачем значення своїх дій та керувати ними саме на момент вчинення правочину, оскільки містить лише загальне визначення періоду (з 18.08.2011 року) факту перебування особи на обліку в диспансері КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ».

При цьому, в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №213/1425/17, міститься правовий висновок, згідно якого самі собою факти перебування вказаних осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо долученої до матеріалів справи копії фотознимки позивача, то така не може бути взята судом до уваги, оскільки не містить жодних відомостей на підтвердження яких саме обставин у справі така долучена та не містить обов`язкових реквізитів, таких як дата, час вчинення такої, прив`язки до місця та події.

В частині, що стосується покликання позивача на те, що ствердно відповісти чи він особисто був у нотаріуса та підписував договір купівлі-продажу не може, оскільки не пам`ятає в силу вживання ним спиртних напоїв та перебування у стані алкогольного сп`яніння, суд зазначає наступне.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, зокрема п. 1 глави 4 Порядку дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Як вбачається із змісту оспорюваного Договору купівлі-продажу від 22.02.2012 року нотаріусом при укладенні договору встановлено особу продавця ОСОБА_1 на підставі паспорта громадянина України, у відповідній графі міститься підпис та прізвище, ім`я, по батькові позивача, посвідчуючи договір нотаріусом також зазначено, що такий підписано сторонами у її присутності. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 перевірено.

Матеріалами справи наведеного не спростовано, позивачем в ході судового розгляду протилежного не доведено, оспорюючи свій підпис в договорі позивачем клопотання про проведення у справі почеркознавчої експертизи не заявлялось, відтак підстави для сумнівів у дійсності укладеного договору купівлі-продажу за особистої присутності позивача як сторони згаданого договору у суду немає.

При цьому, окремо слід також зазначити і те, що із врахуванням висловленої позиції Верховним Судом у постанові Постанові Верховного суду від 28.08.2019 р. у справі № 753/10863/16-ц позиції, доводи позивача щодо того, що позивач фактично не отримував грошових коштів за продаж квартири не можуть бути підставою для визнання недійсним договору, оскільки доводи щодо неналежного виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу можуть свідчити про неналежне виконання умов договору, а не про його недійсність.

Щодо покликання позивача на визнання договору купівлі-продажу недійсним у зв`язку із укладення такого шахрайським способом зі сторони відповідача, шляхом тиску на нього та з примусовим утриманням його в різних місцях тимчасового проживання, спонукаючи до подальшого вживання спиртних напоїв, суд приймає до уваги слушне зауваження сторони відповідача щодо відсутності даних про звернення з даного приводу за захистом своїх порушених прав до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення та порушення питання відкриття кримінального провадження. Пояснення свідка ОСОБА_7 з даного приводу, що позивач не звертався до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, оскільки не мав документів не заслуговують на увагу, так як відсутні відомості щодо наявності у позивача будь-яких перешкод протягом такого тривалого часу з часу події для звернення до органу поліції у разі наявності у позивача обґрунтованих підстав вважати порушення своїх законних прав.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_7 , надані у судовому засідання, судом розцінюються такі критично, оскільки у відповідності до ст. 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи, однак у межах даної справи свідок ОСОБА_7 не зміг повідомити ні періоду часу події, яка є предметом спору, ні обставин укладення оспорюваного позивачем договору, оскільки безпосереднім очевидцем такого не був. Надана свідком характеристика психологічного стану позивача під час його спілкування з ним як агресивний та пригнічений, при вирішенні спору щодо визнання недійсним правочину жодного доказового значення не становить.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що сторони у справі, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин, уклали договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким позивач ОСОБА_1 передав у власність відповідачу ОСОБА_3 , а відповідач прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 . Підписавши у присутності нотаріуса оспорюваний договір, позивач підтвердив, що умови договору повністю відповідають його волевиявленню, також підтвердив про проведення із ним повного розрахунку за продану квартиру та при нотаріальному посвідченні правочину позивач усвідомлював значення своїх дій і керував ними, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, що перевірено при посвідченні договору нотаріусом.

Таким чином, зважаючи, що обов`язок доказування обставин недійсності договору покладено саме на позивача, однак такі обставини перед судом не доведені, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування позовної давності суд вказує на наступне.

Відповідно до ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 від 22.11.2012 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним та витребування майна - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_5 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

АДРЕСА_6 .

ОСОБА_5 , РНОКПП невідомий,

АДРЕСА_7 .

Повне рішення суду складено 12.07.2023.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення знаходиться у цивільній справі № 462/5559/20.

Суддя: Б.М.Гедз