Справа № 158/1084/23
Провадження № 2/0158/269/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

за участю представника позивачів - Скочиляс І.М.

представника відповідача - Оніщенко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 по автодорозі Р-14 «Дольськ-Любешів-Маневичі-Ківерці», поблизу с. Тростянець, Луцького району Волинської області, відбулась ДТП, під час якої автомобіль марки «Peugeot Boxer», д.н.з. « НОМЕР_1 » (карета швидкої допомоги), під керуванням водія ОСОБА_6 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_7 загинув на місці події. За фактом вказаної ДТП 29.10.2022 були внесені відомості до ЄРДР за №0000297 та розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідальність водія на дату вчинення ДТП була застрахована згідно полісу АР6002302 у ПрАТ СК «Еталон». 09.11.2022 на адресу ПрАТ СК «Еталон» представником заявників надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах доньки загиблого - ОСОБА_4 , сина загиблого - ОСОБА_3 , дружини загиблого ОСОБА_5 та сина загиблого - ОСОБА_8 , законним представником якого є його матір ( ОСОБА_5 ) та долучено всі необхідні для прийняття рішення документи.

У відповідь на адвокатський запит, 16.03.2023 ПрАТ СК «Еталон» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання ПрАТ СК «Еталон» відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП, що у свою чергу суперечить положенню ст. 36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його у передбачений дев`яностоденний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати такого. Однак відповідачем всупереч вимогам вказаного закону не здійснено виплату страхового відшкодування моральної шкоди для кожного з позивачів, витрат на поховання та витрат на утримання для ОСОБА_8 , відтак, на підставі ст. ст. 1166, 1187 ЦК України позивачі мають право для відновлення свого порушеного права та одержання грошової компенсації за спричинену їм шкоду.

Тому, відповідно до збільшених позовник вимог, просять суд:

стягнути із ПрАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_3 20 100 грн. страхового відшкодування, 3 276 грн. 58 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 196 грн. 59 коп. трьох відсотків річних, 485 грн. 40 коп. інфляційних втрат, а також 6 000 грн. в якості витрат на професійну правничу допомогу;

стягнути із ПрАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_4 20 100 грн. страхового відшкодування, 3 276 грн. 58 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 196 грн. 59 коп. трьох відсотків річних, 485 грн. 40 коп. інфляційних втрат, а також 6 000 грн. в якості витрат на професійну правничу допомогу;

стягнути із ПрАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_5 35 500 грн. страхового відшкодування, 5 786 грн. 99 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 347 грн. 22 коп. трьох відсотків річних, 857 грн. 30 коп. інфляційних втрат;

стягнути із ПрАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 184 300 грн. страхового відшкодування, 30 043 грн. 42 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 1 802 грн. 61 коп. трьох відсотків річних, 4 450 грн. 70 коп. інфляційних втрат, а також 6 000 грн. в якості витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.04.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

01.05.2023 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується із позовними вимогами з наступних підстав. Правовідносини, що виникають під час дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В сили ст. 36.2 зазначеного закону, строк виконання відповідачем свого обов`язку з прийняття рішення про виплату (відмову у виплаті) страхового відшкодування не настав, ПрАТ СК «Еталон» не прострочило виплату страхового відшкодування, тому нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат є незаконним.

Вважає, що законодавець законом передбачив право страховика на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із смертю потерпілого, у вигляді одноразової виплати або щомісячними платежами, що закріплено положеннями норм ст. 27 Закону № 1961-ІV, ст. ст. 1200, 1202 ЦК України. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України.

Крім цього, зазначає, що позивачами не надано довідку про призначення утриманцям пенсії у зв`язку із втратою годувальника, не надано жодних доказів, на підтвердження офіційного працевлаштування ОСОБА_7 та довідку про доходи останнього за попередній календарний рік.

Вказує, що витрати на правову допомогу у розмірі 18 000 грн. не обґрунтовані та документально не підтверджені. Окрім цього, в даній справі три позивача та один адвокат, а тому для написання позовної заяви необхідно було один раз вивчити матеріали справи, однак висунуто вимогу у трьохразовому відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу за одні й ті ж самі види робіт.

В задоволені позовних вимог до ПрАТ СК «Еталон» просить відмовити.

11.05.2023 представником позивачів надано суду відповідь на відзив, згідно якої вважає заперечення представника відповідача необґрунтованими та недоведеними, оскільки суперечать вимогам законодавства. Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами. Прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду, порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування, а розмір завданої шкоди чітко встановлений положеннями ст. 27 Закону № 1961-ІV.

Крім цього, ОСОБА_8 на момент ДТП, у якій загинув його батько, був неповнолітньою дитиною, а тому його перебування на утриманні у батька презюмується та не спростовується і додатковому доказуванню не підлягає. До того ж відсутність доходу від роботи за трудовим договором саме по собі не свідчить про те, що потерпілий не приймав участь в утриманні дитини та не надавав матеріальну підтримку.

Разом з цим, щодо витрат на правничу допомогу, представником позивачів 04.05.2023 долучалася заява до суду у порядку п. 8 ст. 141 ЦПК України.

Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

17.05.2023 представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому не погоджується з вимогами, заявленими позивачами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Наголошує, що ч. 1 ст. 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Разом з тим, позивачами так і не надано довідку про призначення утриманцям пенсії у зв`язку із втратою годувальника та довідку про доходи померлого. Обставинами справи не встановлено, чи допомога, яка надавалась загиблим батьком неповнолітньому сину, була для нього постійним і основним засобом до існування.

В задоволені позовних вимог до ПрАТ СК «Еталон» просить відмовити.

23.05.2023 представником позивачів подано до суду письмові пояснення на заперечення, в яких зазначає, що аргументи відповідача, наведені у запереченнях, є необґрунтованими і непереконливими, відповідач безпідставно не виконує свої зобов`язання визначені Законом № 1961-ІV. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Скочиляс І.М. змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини.

У судовому засіданні представник відповідача Оніщенко К.М. у задоволенні позовних вимог просила відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 по автодорозі Р-14 «Дольськ-Любешів-Маневичі-Ківерці», поблизу с. Тростянець, Луцького району Волинської області, відбулась ДТП, під час якої автомобіль марки «Peugeot Boxer», д.н.з. « НОМЕР_1 » (карета швидкої допомоги), під керуванням водія ОСОБА_6 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_7 загинув на місці події. За фактом вказаної ДТП 29.10.2022 були внесені відомості до ЄРДР за №0000297 та розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. /а.с. 32/

Вказані у Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, її наслідки підтверджуються наявними у справі доказами, і сторонами по справі не заперечуються.

Цивільно-правова відповідальність власника даного транспортного засобу була застрахована згідно полісу АР6002302 у ПрАТ СК «Еталон», із встановленим лімітом страхового відшкодування в розмірі 260 000 грн. /а.с. 33/

09.11.2022 на адресу ПрАТ СК «Еталон» представником позивачів надіслано заяву про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 20 100 грн. для сина загиблого - ОСОБА_3 ; моральної шкоди у розмірі 20 100 грн. для доньки загиблого - ОСОБА_4 ; моральної шкоди у розмірі 20 100 грн. та витрати на поховання у розмірі 15 400 грн. для дружини загиблого ОСОБА_5 ; моральної шкоди у розмірі 20 100 грн. та відшкодування на утримання у розмірі 241 200 грн. для неповнолітнього сина загиблого - ОСОБА_8 , законним представником якого є його матір ( ОСОБА_5 ); в межах страхового ліміту в розмірі 260 000 грн. та долучено всі необхідні для прийняття рішення документи. /а.с.10-33/

У відповідь на адвокатський запит, 16.03.2023 ПрАТ СК «Еталон» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання ПрАТ СК «Еталон» відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи. Станом на даний час виплата страхового відшкодування відповідачем не проведена, з посиланням на ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до вимог якого якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. /а.с. 45/

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої загибеллю в ДТП ОСОБА_7 , в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами Конституції України, ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-ІV.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-ІV, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону № 1961-ІV, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

В силу п. 1.4 ст. 1 Закону № 1961-ІV, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Вказане свідчить про те, що позивачі мають право на страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-ІV у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-ІV.

Згідно з підпунктами 37.1.1-37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (пункт 36.7 статті 36 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Матеріали справи не містять жодних доказів про наявність у діях потерпілого ОСОБА_7 (який загинув) того чи іншого. Відповідачем в цій справі вказаних обставин не доведено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявник у касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21).

Встановивши, що шкода, пов`язана із смертю потерпілого ОСОБА_7 , була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відсутність набравшого законної сили рішення суду у кримінальній справі із висновками стосовно вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий ОСОБА_7 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.

Варто зазначити, що пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Разом з тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року, справа № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20).

Враховуючи вищенаведені норми права, перший платіж страхового відшкодування здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Однак, відповідач у дев`яностоденний термін з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, всупереч наведеним нормам права, не здійснив позивачам жодних таких виплат, пов`язаних зі смертю потерпілого, а ні одноразовим платежем, а ні шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами. Більше того, відповідачем не було складено відповідного графіка страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що права позивачів на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача було порушено, оскільки аргументи відповідача щодо розтермінування виплати страхового відшкодування не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата з 1 жовтня 2022 року становить 6700 гривень.

Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 80 400 грн. (12x6700 = 80400).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку із смертю ОСОБА_7 ПрАТ СК «Еталон» зобов`язана відшкодувати 80 400 грн. моральної шкоди на користь доньки загиблого - ОСОБА_4 , сина загиблого - ОСОБА_3 , дружини загиблого ОСОБА_5 та сина загиблого - ОСОБА_8 , законним представником якого є його матір ( ОСОБА_5 ), в рівних частинах по 20 100 грн. (80400/4 = 20100).

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (80 400 грн.), встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідачу надано товарний чек, який підтверджує витрати на поховання на суму 15 400 грн. /а.с. 28/, що підтверджується додатками зазначеними у заяві про виплату страхового відшкодування, а тому з ПрАТ СК «Еталон» на користь дружини загиблого ОСОБА_5 також підлягають стягненню витрати на поховання в сумі 15 400 грн.

Разом з тим, твердження відповідача, що позивачами не надано довідку про призначення утриманцям пенсії у зв`язку із втратою годувальника, не надано жодних доказів, на підтвердження офіційного працевлаштування ОСОБА_7 , та довідку про доходи померлого, а також, що обставинами справи не встановлено, чи допомога, яка надавалась загиблим батьком неповнолітньому сину ОСОБА_8 , була для нього постійним і основним засобом до існування, суд відхиляє з огляду на таке.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

В то же час, відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частина 1 ст. 6 СК України визначає, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 СК України, якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вищенаведене відповідає особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», СК України й унеможливлює порушення майнового права дитини.

Таким чином, відсутність доходу від роботи за трудовим договором саме по собі не свідчить про те, що загиблий ОСОБА_7 не приймав участь в утриманні свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , та не надавав останньому матеріальну підтримку. Факт перебування ОСОБА_8 на утриманні у його померлого батька є належним чином встановлений та додатковому доказуванню не підлягає.

А тому, суд приходить до висновку, що з ПрАТ СК «Еталон» слід стягнути витрати на утримання для неповнолітнього ОСОБА_8 , в межах суми 260 000 грн. встановленого лімітом страхового відшкодування, згідно полісу АР6002302.

Також, судом встановлено, що позивачі звернулися до ПрАТ СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі діючого полісу АР6002302 та надали відповідні документи передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У судовому засіданні доведено факт заподіяння позивачам шкоди та її розмір, тому у ПрАТ СК «Еталон» не було підстав для зупинення строків страхового відшкодування.

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).

У разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина перша статті 992 ЦК України).

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик на протязі 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Сума заборгованості, на яку нараховуються пеня - 260 000 грн., в межах ліміту страхового відшкодування.

Період за який нараховуються пеня, 3% річних та інфляційні втрати: з 08.02.2023 до 06.06.2023.

Відповідно до наданих представником позивачів розрахунків, які не спростовані представником відповідача, загальна сума боргу у ПрАТ СК «Еталон» перед позивачами становить: 311 205 грн. 38 коп. страхового відшкодування, з них: ОСОБА_3 20 100 грн. страхового відшкодування, 3 276 грн. 58 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 196 грн. 59 коп. трьох відсотків річних, 485 грн. 40 коп. інфляційних втрат; ОСОБА_4 20 100 грн. страхового відшкодування, 3 276 грн. 58 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 196 грн. 59 коп. трьох відсотків річних, 485 грн. 40 коп. інфляційних втрат; ОСОБА_5 35 500 грн. страхового відшкодування, 5 786 грн. 99 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 347 грн. 22 коп. трьох відсотків річних, 857 грн. 30 коп. інфляційних втрат; ОСОБА_5 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 184 300 грн. страхового відшкодування, 30 043 грн. 42 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 1 802 грн. 61 коп. трьох відсотків річних, 4 450 грн. 70 коп. інфляційних втрат.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується частина друга статті 625 ЦК України.

Висновки щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних мають бути зроблені з урахуванням наведених норм за результатами вирішення вимог про стягнення страхового відшкодування.

Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу для задоволення позову, підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення страхового відшкодування, стягнення на їх користь пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак судовий збір слід покласти на відповідача по справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 112 гривень 05 копійок, що складає 1% від ціни позову майнового характеру.

Керуючись ст.ст. 1, 5, 6, 7, 22, 23, 27, 33, 35-37, 41 Закону України «Про страхування», ст.ст. 12, 979, 980, 1166, 1187, 1193, 1195, 1200 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 206, 265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із ПрАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_3 20 100 (двадцять тисяч сто) грн. страхового відшкодування, 3 276 (три тисячі двісті сімдесят шість) грн. 58 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 196 (сто дев`яносто шість) грн. 59 коп. трьох відсотків річних, 485 (чотириста вісімдесят п`ять) грн. 40 коп. інфляційних втрат.

Стягнути із ПрАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_4 20 100 (двадцять тисяч сто) грн. страхового відшкодування, 3 276 (три тисячі двісті сімдесят шість) грн. 58 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 196 (сто дев`яносто шість) грн. 59 коп. трьох відсотків річних, 485 (чотириста вісімдесят п`ять) грн. 40 коп. інфляційних втрат.

Стягнути із ПрАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_5 35 500 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. страхового відшкодування, 5 786 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 99 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 347 (триста сорок сім) грн. 22 коп. трьох відсотків річних, 857 (вісімсот п`ятдесят сім) грн. 30 коп. інфляційних втрат.

Стягнути із ПрАТ СК «Еталон» на користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 184 300 (сто вісімдесят чотири тисячі триста) грн. страхового відшкодування, 30 043 (тридцять тисяч сорок три) грн. 42 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 1 802 (одна тисяча вісімсот дві) грн. 61 коп. трьох відсотків річних, 4 450 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят) грн. 70 коп. інфляційних втрат.

Стягнути із ПрАТ СК «Еталон» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 112 (три тисячі сто дванадцять) гривень 05 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Представник позивачів: Скочиляс Ірина Мирославівна , АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», 03067, м. Київ, вул. Гарматна, 8, а/с 12; .

Представник відповідача: Оніщенко Каріна Миколаївна, 03067, м. Київ, а/с 12, РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення виготовлений 11.07.2023