Справа № 303/5242/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року, головуюча суддя Гутій О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 доАкціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 300 000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 300 000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 16.11.2019 року на 1703 кілометрі пікету № 6 потяг № 3001 сполученням «Кольчино-Мукачево» скоїв наїзд на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. По даному факту було порушено кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002636, яке постановою слідчого від 18.12.2019 року закрито. Досудовим розслідуванням встановлено факт загибелі внаслідок наїзду потягом, а також відсутність у загиблого умислу на заподіяння собі смерті. В лікарському свідоцтві про смерть зазначено, що основна причина смерті - зіткнення з поїздом.

Вказує, що їй завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок втрати чоловіка, а син втратив батька. Зазначає, що вона вийшла заміж в 1998 році, отже до моменту смерті загиблого, вони проживали в шлюбі разом 21 рік, тобто більшу частину свого життя вона прожила з чоловіком, оскільки вийшла заміж у 18 років. Зазначає, що вони проживали разом, вели спільне господарство, допомагали та підтримували один одного. Крім того, в шлюбу в них народилось троє дітей, двоє з яких є повнолітніми. На даний час вона позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу чоловіка. Вона втратила можливість святкувати різні події по - сімейному . Також зазначає, що ОСОБА_1 син загиблого, який на момент ДТП (2019 рік) був малолітнім, втратив рідного батька, у зв`язку з чим позбавлений можливості тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом свого життя. Для дитини важливим є виховання, порада та підтримка батька, приклад для наслідування, якого він позбавлений смертю батька.

Попередній життєвий устрій ніколи не буде відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Враховуючи вищевказані обставини, просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 300 000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 300 000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, такий розмір грошового відшкодування є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя після тяжкої втрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 200 000,00 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 200 000,00 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» 6000 (шість тисяч) гривень судового збору в дохід Держави.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи були повідомленні належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.01.1998 року (а.с. 16).

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18.11.2019. В лікарському свідоцтві про смерть зазначено, що основна причина смерті - зіткнення з поїздом. (а.с. 13, 125-126).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2019 року на 1703 кілометрі пікету № 6 потяг № 3001 сполученням «Кольчино-Мукачево» скоїв наїзд на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер.

Постановою слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області Лазорка Ю.С. від 18.12.2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 000636 від 16.11.2019 року, закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення ( а.с. 8-9).

У вказаному кримінальному провадженні №0002636 слідчим не встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_3 , оскільки відповідно до постанови, встановлено, що гр. ОСОБА_3 переходив колію у невстановленому місці, та від отриманих травм помер (а.с. 8).

Згідно акту службового розслідування обставин нещасного випадку від 18.11.2019 року, затвердженого начальником виробничого підрозділу на «Мукачівська дистанція колії» від 18.11.2019 року, причиною нещасного випадку стало порушення потерпілим Лукач ВП. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України (а.с. 131-132).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 06.01.2021 року про часткове задоволення вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 06.01.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не застосовано закони, які підлягали застосуванню, а саме, ч.5 статті 1187 ЦК України, ч.2 статті 1166 ЦК України, ч.1 статті 1193 ЦК України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, чим суд порушив норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору не прийняв до уваги сукупності фактичних обставин, а саме, того, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, вказані дії потерпілого свідчать про порушення потерпілим ОСОБА_3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 року №193/2663, що підтверджується актом службового розслідування нещасного випадку від 18.11.2019 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не застосував статтю 1193 ЦК України, яка підлягала застосуванню до даних правовідносин. Апелянт зазначає, що при розгляді даного спору по суті судом першої інстанції не прийнято до уваги відсутність особливих зусиль потерпілого для уникнення наїзду на нього, а також відсутність дотримання простих правил). Доводи апеляційної скарги вказують, що позивачем не надано до позовної заяви жодних доказів спричинення моральної шкоди, які б підтверджували зазначені у позовній заяві обставини, або наявність підстав для звільнення від доказування.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 06.01.2021 року, виходячи із наступного.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 06.01.2021 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги фактичні документально підтверджені обставини справи, а також вказані у рішенні суду першої інстанції норми права, які регламентують спірні правовідносини.

При цьому, відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, судом першої інстанції обґрунтовано враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у зазначених в рішенні суду першої інстанції від 06.01.2021 року постановах Верховного Суду.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Дані правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 05.06.2019 року у справі №466/4412/15-ц, провадження №61-37654св18.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі №450/4163/18, провадження №61-69св21.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті безпідставно не застосував ч.1 статті 1193 ЦК України, відповідно до якої, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 06.01.2021 року, оскільки вказані доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, необхідно зазначити, що матеріали справи не містять в собі доказів, які б вказували на наявність обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

Діяльність, пов`язана із використанням потягів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу є АТ Українська залізниця, то відповідач зобов`язаний відшкодовувати шкоду, завдану транспортними засобами, якими він володіє.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку суду першої інстанції відносно того, оскільки відповідачем не наведено достатньо переконливих даних, які б свідчили, що ОСОБА_3 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, наявності ознак умислу в діях ОСОБА_3 не вбачається.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і обумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом першої інстанції прийнято до уваги, що смерть чоловіка позивача та батька дитини спричинена також у зв`язку з його особистою необережність та переходом залізничної колії у місці, яке для цього не пристосовано, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 03.04.2019 року у справі 355/812/17.

Позивачка втратила чоловіка, з яким постійно проживала разом, отримувала підтримку і допомогу, це непоправна подія і страждання, у зв`язку з його загибеллю є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя. Також ОСОБА_1 син загиблого, який на момент ДТП (2019 рік) був малолітнім, втратив рідного батька, у зв`язку з чим позбавлений можливості тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом свого життя.

Таким чином, життєвий устрій та родинні зв`язки позивача та її сина порушені, відновити життя, яке було до загибелі чоловіка та батька дитини неможливо.

Суд першої інстанції, із врахуванням вищезазначених обставин, а також виходячи із принципів розумності і співмірності, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 200 000,00 (двісті тисяч) гривень кожному в якості відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищезазначених висновків суду першої інстанції, оскільки при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції прийняв до уваги засади розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

На підставі вищезазначеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця необхідно залишити без задоволення, а рішення суду від 06.12.2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 липня 2023 року.

Головуючий

Судді