Дата документу 12.07.2023 Справа № 314/1296/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/1296/21 Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/807/1524/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Михайло - Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання рішення недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Михайло - Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання рішення недійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що розпорядженнями № 109 та № 111 від 23.03.2017 Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області, відповідно до ст.ст. 6, 13, 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних (паїв)», Законами України «Про оцінку земель», «Про оренду землі», статтею 17 Земельного кодексу України, позивачам було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 16.6300 га (кадастровий номер :02:003:0008) та земельної ділянки площею 17.0000 га (кадастровий номер :02:003:0007), вид угідь - рілля, із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) розташованої за межами населених пунктів на території Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для передачі в оренду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до моменту витребування власниками земельних часток (пай).

Згідно п. 2 вищезазначених розпоряджень, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , передано в оренду земельну ділянку площею 16.6300 га (кадастровий номер :02:003:0008) та земельну ділянку площею 17.0000 га, (кадастровий номер :02:003:0007) вид угідь - рілля, із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) розташованої за межами населених пунктів на території Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком 20 років, але до моменту витребування власниками земельних часток (паїв).

Встановлено орендну плату за земельну ділянку у розмірі 5 відсотків від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 16.6300 га (кадастровий номер :02:003:0008) та земельної ділянки площею 17.0000 га (кадастровий номер :02:003:0007).

Позивачами на підставі згоди РДА (розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою) було замовлено та виготовлено у землевпорядній організації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у відповідності до статті 37 Закону України «Про охорону земель» замовлено та виготовлено агрохімічні паспорти поля (земельних ділянок).

08 лютого 2018 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області було укладено два Договори оренди землі на вищезазначені земельні ділянки на 20 років і у відповідності до закону вони пройшли Державну реєстрацію, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2018 року Індексний номер 114242778 та 114247246, які є чинним і виконується сторонами: Орендодавцем (Вільнянською РДА Запорізької області) та Орендарями ( ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ).

В серпні 2018 року позивачам стало відомо, що Привільненська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, оспорює факт належності даних земельних ділянок до ріллі, оскільки, на її думку, вони належать до громадських пасовищ і перебувають у комунальній власності сільської ради.

На обґрунтування своєї позиції, Привільненська сільська рада Вільнянського району Запорізької області посилається на Протокол (рішення) восьмої сесії двадцять третього скликання від 28 лютого 2000 року, згідно якого, зокрема п. 4 вказаного протоколу було вирішено обміняти земельні ділянки, які знаходяться у володінні сільської ради на ділянки землі, які знаходяться у володінні КСП «Перше Травня» с. Терсянка, але насправді обмін так і не відбувся.

Сільська рада жодним Законом України, які діяли з 1991 року і по теперішній час (в тому числі і попереднім Земельним кодексом від 12.03.1992 № 2196) ніколи не була наділена повноваженнями щодо розпорядження землями, які розташовані за межами населених пунктів.

Державний акт на право колективної власності на землю, який видавався КСП «Перше Травня» серія ЗП № 00022 на підставі рішення Вільнянської районної Ради народних депутатів від 23 вересня 1993 року відповідно до якого передано у колективну масність 4108,5 гектарів землі в межах згідно планом, є чинним і жодним рішенням його не визнано незаконним і не скасовано, і тому без внесення до нього змін, виготовлення проектної землевпорядної документації, визначення меж та державної реєстрації, жодного нового власника, в тому числі і комунальної власності виникати не може.

Позивачі вважають вищезазначене рішення сільської ради незаконним, оскільки підстави припинення права власності на земельну ділянку за ЗК України № 2768- Ш визначені ст. 140.

Доказів про припинення або скасування права колективної власності за КСП «Перше Травня» на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0007 та :02:003:0008 у сільської ради відсутні.

Факт державної реєстрації державного акту на право колективної власності на землю підтверджується відповідним записом на самому державному акті.

Натомість з 1993 року по теперішній час відсутні будь-які відомості про державну реєстрацію земельних ділянок за Привільненською сільською радою Вільнянського району Запорізької області.

Після 01.01.2002 набрав чинності новий Земельний кодекс України, ч. 3 ст. 78 якого встановлено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, а колективна власність, як така новим Земельним кодексом України не передбачена, а тому колишня колективна власність громадян на землю за новим Земельним кодексом України з 01.01.2002 є приватною спільною частковою власністю громадян.

Тобто, не дивлячись на прийняті рішення Привільненською сільською радою Вільнянського району Запорізької області в 2000 та 2001 році, права власності та права постійного користування у відповідача так і не настало і вони залишилися на папері, оскільки не було внесено зміни у вищезазначений Державний акт, не розроблялася землевпорядна документація не виносилися межі земельної ділянки громадського пасовища за межами населеного пункту в натурі (на місцевість) і дане право не було зареєстровано за сільською радою.

Крім того, чинний на той момент Земельний кодекс України від 12.03.1992 р. № 2196 взагалі не передбачав такої підстави припинення або перехід права власності від одного власника до іншого як обмін земельної ділянки.

Просили суд визнати рішення Привільненська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, викладене в п. 4 протоколі (рішенні) восьмої сесії двадцять третього скликання від 28 лютого 2000 року про обмін земельними ділянками КСП «Перше Травня» - недійсним.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій зазначають, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Михайло - Лукашівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано доказів, що підтверджують наявність майнового права, на визначені у позові земельні ділянки (наявність цивільного права, обставини, що зумовлюють правові сподівання/очікування, обставини правової визначеності відносно набуття цивільних прав на визначені земельні ділянки). Постановою апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2018 року рішення Вільнянського районного суду від 28.12.2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тому, не вбачається наявності цивільного права відносно спірних земельних ділянок за позивачами. Орендовані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки належать до громадських пасовищ і перебувають у комунальній власності сільської ради.

Колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Встановлено, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.12.2017 позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Зобов`язано Вільнянську районну адміністрацію Запорізької області виконати пункт 2 Розпорядження № 109 від 23.03.2017 та пункт 2 Розпорядження № 111 від 23.03.2017, які стосувались укладення з позивачами договорів оренди на спірні земельні ділянки.

На виконання рішення суду 08 лютого 2018 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області було укладено два Договори оренди землі на спірні земельні ділянки на 20 років і у відповідності до закону вони пройшли Державну реєстрацію, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2018 року Індексний номер 114242778 та 114247246.

В серпні 2018 року позивачам стало відомо, що Привільненська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, оспорює факт належності даних земельних ділянок до ріллі, оскільки, на її думку, вони належать до громадських пасовищ і перебувають у комунальній власності сільської ради.

На обґрунтування своєї позиції, Привільненська сільська рада Вільнянського району Запорізької області посилається на Протокол (рішення) восьмої сесії двадцять третього скликання від 28 лютого 2000 року, згідно якого, зокрема п. 4 вказаного протоколу було вирішено обміняти земельні ділянки, які знаходяться у володінні сільської ради на ділянки землі, які знаходяться у володінні КСП «Перше Травня» с. Терсянка. Просити Вільнянську районну раду погодитись з обміном земель. Запорізькому обласному відділу земле ресурсів зробити зміни на карті землевпорядкування земель КСП «Перше Травня» з резервного фонду та земель запасу Привільненської сільської ради Вільянського району запорізької області.

Позивачі вважають, що таке рішення порушує їх право на спірні земельні ділянки, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

За апеляційною скаргою Привільненської сільської ради Вільяннського району Запорізької області Постановою апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2018 рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.12.2017 (на підставі якого були укладені договори оренди) скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади

Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної,

творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У рішенні № 19-рп/2011 від 14.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

У постановах Верховного Суду України від 23.05.2017 у справі № 800/541/16, Великої Палати Верховного суду 18.09.2018 по справі № 800/585/17, Верховного суду від 30.06.2020 у справі № 640/1609/19, суд підкреслив, що обов`язковою умовою падання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі N 1-10/2004 від 1 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що цивільні майнові права позивачів, які полягають у законному користуванні земельними ділянками, за захистом яких вони звернулися до суду, виникли не з рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.12.2017 р. у справі № 314/3830/17, а безпосередньо з договорів оренди землі, які у відповідності до закону пройшли державну реєстрацію, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових правна нерухоме майно від 16.02.2018 року Індексний номер 114242778 та 114247246. Вказані договори на час прийняття оскаржуваного рішення є чинним і виконуються сторонами, що, всупереч висновку суду, підтверджує наявність у позивачів майнових прав та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, висновок суду про те, що доказів, що підтверджують наявність майнового права, на визначені у позові земельні ділянки (наявність цивільного права, обставини, що зумовлюють правові сподівання/очікування, обставини правової визначеності відносно набуття цивільних прав на визначені земельні ділянки) позивачами до суду не подано, а поставлені у позові питання жодним чином не стосуються цивільних майнових прав позивачів, є незаконним та необґрунтованим.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що Розпорядженнями № 109 та № 111 від 23.03.2017 року Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області, відповідно до ст. ст. 6.13,21,41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних (паїв)», Законами України «Про оцінку земель», «Про оренду землі», статтею 17 Земельного кодексу України, позивачам було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 16.6300 га (кадастровий номер :02:003:0008) та земельної ділянки площею 17.0000 га, (кадастровий номер :02:003:0007), вид угідь - рілля, із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) розташованої за межами населених пунктів на території Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для передачі в оренду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до моменту витребування власниками земельних часток (пай).

Відповідно до п. 2 вищезазначених розпоряджень, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , передано в оренду земельну ділянку площею 16.6300 га (кадастровий номер :02:003:0008) та земельної ділянки площею 17.0000 га, (кадастровий номер :02:003:0007) вид угідь - рілля, із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) розташованої за межами населених пунктів на території Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком 20 років, але до моменту витребування власниками земельних часток (паїв).

Встановлено орендну плату за земельну ділянку у розмірі 5 (п`ять) відсотків від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 16.6300 га (кадастровий номер :02:003:0008) та земельної ділянки площею 17.0000 га. (кадастровий номер :02:003:0007).

Положеннями ч.1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Встановлено, що позивачами на підставі згоди РДА (розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою) було замовлено та виготовлено у землевпорядній організації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у відповідності до статті 37 Закону України «Про охорону земель» замовлено та виготовлено агрохімічні паспорти поля (земельних ділянок).

08 лютого 2018 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області було укладено два Договори оренди землі на вищезазначені земельні ділянки на 20 років і у відповідності до закону вони пройшли Державну реєстрацію, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2018 року Індексний номер 114242778 та 114247246, які є чинним і виконується сторонами: Орендодавцем (Вільнянською РДА Запорізької області) та Орендарями ( ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ).

Привільненська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, оспорила факт належності даних земельних ділянок до ріллі, оскільки, вони належать до громадських пасовищ і перебувають у комунальній власності сільської ради.

На обґрунтування своєї позиції, Привільненська сільська рада Вільнянського району Запорізької області посилається на Протокол (рішення) восьмої сесії двадцять третього скликання від 28 лютого 2000 року, згідно якого, зокрема п. 4 вказаного протоколу було вирішено обміняти земельні ділянки котрі знаходяться у володінні сільської ради на ділянки землі які знаходяться у володінні КСП «Перше Травня» с Терсянка, але насправді обмін так і не відбувся.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено компетенцію сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин. Як вбачається з цієї норми в сільської ради відсутня компетенція здійснювати обмін земельних ділянок.

Згідно ст. 28 Земельного кодексу України право колективної та приватної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у разі: добровільної відмови від земельної ділянки; відчуження (продажу) земельної ділянки Раді народних депутатів; викупу земельної ділянки для державних або громадських потреб; припинення у випадках, передбачених пунктами 4, 6-8 статті 27 цього Кодексу.

Таким чином, Земельний кодекс України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин 1990 року) не передбачав такої підстави для припинення права колективної та приватної власності на земельну ділянку чи її частину як обмін земельними ділянками.

Положеннями статті 59 ЗК України визначався порядок виділення земельних ділянок для городництва, сінокосіння і випасання худоби: громадянам, які мають у власності худобу, надаються в користування земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Для цілей, зазначених у частинах першій, другій і третій цієї статті, земельні ділянки надаються сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів із земель, що перебувають у віданні цих Рад. Розміри земельних ділянок, що надаються громадянам у користування, не повинні перевищувати: для городництва - 0,15 гектара, для сінокосіння і випасання худоби - 1 гектара.

Кооперативи та інші об`єднання громадян на території сільської ради не реєструвалися, земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби в розмірі - 1 гектара із земельних ділянок які перебувають у нас в оренді у розмірі близько 34 га ніколи не виділялися.

Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ який втратив чинність 20 червня 2007 року, передбачав у ст. 2, що власність в Україні виступає у таких формах: приватна, колективна, державна.

Відповідно до ст. 30 зазначеного Закону колективний власник самостійно володіє, користується і розпоряджається об`єктами власності, які йому належать. Право колективної власності здійснюють вищі органи управління власника (загальні збори, конференції, з`їзди тощо).

Тобто, колективною власністю розпоряджався лише власник, а не орган місцевого самоврядування.

Згідно п. п. 1, 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року № 2114 передбачено, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, яке посвідчується державним актом, Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено лише в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 12.03.1992 року № 2196, який був чинним до 01.01.2002 року, передбачено, що земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Сільська рада жодним Законом України, які діяли з 1991 року і по теперішній час (в тому числі і попереднім Земельним кодексом від 12.03.1992 р. № 2196) ніколи не була наділена повноваженнями щодо розпорядження землями які розташовані за межами населених пунктів, і як наслідок, не мала законної можливості щось міняти або привласнювати.

Державний акт на право колективної власності на землю, який видавався КСП «Перше Травня» серія ЗП № 00022 на підставі рішення Вільнянської районної Ради народних депутатів від 23 вересня 1993 року відповідно до якого передано у колективну власність 4108.5 гектарів землі в межах згідно планом, є чинним і жодним рішенням його не визнано незаконним і не скасовано і тому без внесення до нього змін, виготовлення проектної землевпорядної документації, визначення меж та державної реєстрації, жодного нового власника, в тому числі і комунальної власності виникати не може.

Тільки після припинення права користування земельною ділянкою ліквідованого чи реорганізованого підприємства можлива безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян шляхом одержання земельних ділянок із земель державної власності чи, якщо відбудеться в порядку статті 117 ЗК України передача земельної ділянки державної власності у комунальну власність, то шляхом одержання земельних ділянок із земель комунальної власності.

Жодних доказів, які б підтверджували внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права колективної власності КСП «Перше Травня» чи його правонаступників Привільненською сільською радою і 1993 року по 2022 рік, тобто на протязі майже 30 років не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Тобто, співвласниками не розпайованих земель являлись і є на даний час всі члени КСП та їх правонаступники (спадкоємці), що також закріплено статтею 86 Земельного кодексу.

Проте, положеннями ст. 30 ЗК України передбачено, що при ліквідації сільськогосподарських підприємств сільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв).

Таким чином, право колективної власності здійснюють загальні збори співвласників земельних часток (паїв), членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Жодного рішення загальних зборів членів колишнього КСП «Перше Травня» щодо обміну або передачу земель колективної власності до резервного фонду сільської ради не прийнято.

Правовідносини з припинення права колективної власності на землю на той час регулювалися нормами Земельного кодексу України у редакції 1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року) і ЗК України у редакції 2001 року, Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року, Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям від 08.08.1995 року.

Відповідно до статей 3,5 ЗК України у редакції 1990 року, власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективну співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Земля передається у колективну власність безплатно.

Згідно ст.23 ЗК України у редакції 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчувались державними актами, які видавались і реєструвались, у тому числі, сільськими Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видавався колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства і у колективній власності громадян, до державного акта додавався список цих громадян.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Положеннями ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. В свою чергу, суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Слід зазначити, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Враховуючи вищевикладене, встанволено, що право колективної власності на землю, яке виникло згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-22-004 виданого 31 травня 1995 року КСГТ «Рассвет» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення 4 сесії 22 скликання Михайлівської сільської Ради народних депутатів від 31 травня 1995 року не було припинено, тож, зазначені землі жодним чином не можна вважати землями державної чи комунальної власності, відповідно ні органи Держгеокадастру ні місцева рада не наділені повноваженнями розпоряджатись такими землями.

Перехідні положення Земельного кодексу України 25 жовтня 2001 року № 2768-Ш не містять підстав припинення права колективної власності на земельну ділянку у зв`язку з прийняттям нормативно-правового акту, що регулює земельні відносини.

Згідно п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, юридичні особи, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Підстави припинення права власності на земельну ділянку за ЗК України № 2768-III визначені ст. 140.

В матеріалах справи відсутні докази припинення або скасування права колективної власності за КСП «Перше Травня» на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0007 та :02:003:0008 у сільської ради.

Факт державної реєстрації державного акту на право колективної власності на землю підтверджується відповідним записом на самому державному акті.

Натомість з 1993 року по теперішній час відсутні будь-які відомості про державну реєстрацію земельних ділянок за Привільненською сільською радою Запорізького (Вільнянською) району Запорізької області, або її правонаступником.

Після 01.01.2002 року набрав чинності новий Земельний кодекс України.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЗК України, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЗК України, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тобто якщо навіть припустити, що КСП «Перше Травня» відмовилося від частини своїх земель для передачі у комунальну власність сільської ради, то відсутність у Привільненської сільської ради, або її правонаступника, такої угоди яка підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, свідчить про відсутність підстав для відношення даної землі до земель комунальної власності.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, який укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально.

Відповідно до п. п. 1.13. 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року N 43, складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією; роботи зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка /державного акту.

Тобто, не дивлячись на прийняті рішення Привільненською сільською радою Вільнянською району Запорізької області в 2000 та 2001 році, права власності та права постійного користування у відповідача так і не настало, оскільки не було внесено зміни у вищезазначений Державний акт, не розроблялася землевпорядна документація не виносилися межі земельної ділянки громадського пасовища за межами населеного пункту в натурі (на місцевість) і дане право не було зареєстровано за сільською радою.

Крім того, чинний на той момент Земельний кодекс України від 12.03.1992 р. № 2196 взагалі не передбачав такої підстави припинення або перехід права власності від одного власника до іншого як обмін земельної ділянки.

Суд першої інстанції не взяв до уваги незаконність дій сільської ради, оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що у п.п. 2 п. 4 протоколу (рішенні) восьмої сесії двадцять третього скликання Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 28 лютого 2000 року про обмін земельними ділянками з КСП «Перше Травня» постановлено: «Просити Вільнянську районну раду погодитись з обміном земель». Попри це, відповідачем не було надано суду доказів того, що таке погодження було отримано.

Положеннями статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що не витребувані (нерозподілені) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподіленні земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються в проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, кадастрових планах земельних ділянок, іншій документації із землеустрою. Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру, але цих дій після прийняття рішення Привільненською сільською радою вчинено не було.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому у відповідності до положень п. 4 ч. 3, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задовлення позовних вимог та визнання рішення Привільненська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, викладене в п. 4 протоколі (рішенні) восьмої сесії двадцять третього скликання від 28 лютого 2000 року про обмін земельними ділянками з КСП «Перше Травня» - недійсним.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 травня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Михайло - Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання рішення недійсним - задовольнити.

Визнати рішення Привільненська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, викладене в п. 4 протоколі (рішенні) восьмої сесії двадцять третього скликання від 28 лютого 2000 року про обмін земельними ділянками з КСП «Перше Травня» - недійсним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2023 року.

Головуючий

Судді: