Справа № 214/1336/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 178 052,92 грн., що складається з суми основної заборгованості у розмірі - 102920,76 грн. та пені (неустойки) в розмірі 75132,16 грн.

В обґрунтування позову навів наступне. 25 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики №25/07/17-3, предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів в розмірі 101 276, 33 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 25,822625 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 3 922 долари США 00 центів. На підтвердження факту укладення договору позики позивачу була надана написана та підписана власноруч відповідачем розписка від 25 липня 2017 року. 23 липня 2018 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода до Договору позики №25/07/17-3 від 25 червня 2017, відповідно до якої позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 107 265, 39 грн., що за курсом НБУ (1 долар США 26,446104 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 4 056 доларів США 00 центів. На підтвердження факту укладення додаткової угоди позивачу була надана написана та підписана власноруч відповідачем розписка від 23 липня 2018 poкy. Укладений між позивачем та відповідачем договір позики, з урахуванням додаткової угоди №1, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченій ст. ст. 207. 1047 ЦК України. Кінцевий строк повернення позичених грошових коштів відповідно до договору позики та додаткової угоди становив 25 серпня 2018 року включно. Однак, станом на день пред`явлення цього позову відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики, наданих йому в позику. Відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання передбачені договором позики щодо повернення позики, ігнорує заяви позивача щодо повернення суми позики, при особистих зустрічах за участі свідків відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобов`язання і до теперішнього часу не виконав свій обов`язок, порушивши строки повернення суми коштів, передбачених ч.1 ст. 1049 ЦК України. Викладені обставини підтверджуються наступними доказами (оригінали вказаних документів знаходяться у Позивача): договором позики від 25 червня 2017 року; розпискою №1 від 25 липня 2017 року; додатковою угодою від 23 липня 2018 року; розпискою №2 від 23 липня 2018 року. Відповідно до п. 9 договору позики, позичальник (відповідач) не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за договором позики. Відповідно до п. 15.3. договору позики у випадку невиконання умов цього договору, позичальник (відповідач) зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за договором позики. Позичальником (відповідачем) У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики та додатки до нього вважається укладений між заявником позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, позичальником було надано розписку. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Так як договором позики встановлений строк повернення позики, а також умови зобов`язання дострокового повернення позики у випадку невиконання умов договору позики відповідачем, пред`явлення до відповідача вимоги про повернення грошових законодавством України. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, порушенням зобов`язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, становлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не становлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦУ України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 10 договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком). Відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача неустойку (пеню) у розмірі 1 (одного) % за кожен день існування простроченої заборгованості. Однак, враховуючи кількість днів прострочення повернення суми заборгованості, сума неустойки виходить доволі великою. З огляду на те, що метою позивача є реальне настання можливості відповідачем виконання судового рішення та повернення суми заборгованості, позивач вважає за можливе зменшити розмір неустойки з 1% до 0,2%. Також, у відповідності до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), з врахуванням даного положення законодавства неустойка стягується з відповідача за період, що не перевищує один календарний рік. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або Законом. Оскільки відповідач не виконав належним чином свого грошового зобов`язання за договором позики, а саме не здійснив часткове повернення грошових коштів, відповідно до п. 5 Договору позики, позивач має право у судовому порядку вимагати стягнення з відповідача заборгованості у наведеному розмірі.

Позивач в судове засідання не з`явився, забезпечити його участь в режимі відеоконференції не виявилося за можливе. Представник позивача подавав заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції, а разі відсутності для цього технічної можливості, за його відсутності, зазначаючи при цьому, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавав, відзиву на позов не подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивача, проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір позики (а.с. 7-8), додаткова угода до договору позики (а.с. 9), розписка (а.с. 10,11).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: договір позики (а.с. 7-8), додаткову угоду до договору позики (а.с. 9), розписки (а.с. 10,11)., так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме отримання відповідачем ОСОБА_2 у борг від позивача ОСОБА_1 грошових коштів, їх суму, умови та строк повернення боргу.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні зазначений письмовий доказ допустимим, так як цей доказ одержаний без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи зазначений доказ з точки зору його достовірності, суд приходить до висновку, що досліджений у судовому засіданні письмовий доказ є достовірним.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що 25 червня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики №25/07/17-3, предметом якого було передання позивачем відповідачу грошових коштів в розмірі 101 276, 33 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 25,822625 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 3 922 долари США 00 центів, на підтвердження факту договору була надана розписка від 25.07.2017 року (а.с. 7-8,10).

23 липня 2018 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода до договору позики №25/07/17-3 від 25 червня 2017 року, відповідно до якої позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 107265, 39 грн., що за курсом НБУ (1 долар США 26,446104 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 4 056 доларів США 00 центів, на підтвердження факту укладення додаткової угоди позивачу була надана розписка від 23 липня 2018 poкy (а.с. 9, 11).

Кінцевий строк повернення грошових коштів був встановлений до 25 серпня 2018 року.

Твердження позивача про те, що борг відповідача дорівнює 102920 грн. 76 коп. узгоджується з дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідно до п. 9 договору позики, позичальник (відповідач) не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за договором позики.

Відповідно до п. 15.3. договору позики у випадку невиконання умов цього договору, позичальник (відповідач) зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за договором позики.

Відповідно до п. 10 договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком). Відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача неустойку (пеню) у розмірі 1 (одного) % за кожен день існування простроченої заборгованості.

В обумовлений сторонами строк, відповідач борг не повернув, що встановлено змістом позову, не спростовано відповідачем.

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються вимогами ЦК України.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, письмова форма договору позики від 25.06.2017 року та додаткової угоди від 23.07.2018 року, укладені між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, внаслідок його реального характеру є доказом передачі грошової суми позичальнику та наявності між сторонами договірних відносин зобов`язально-грошового характеру. Крім того, відсутність розписки позикодавця згідно з положеннями ст.545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано до обумовленого сторонами строку. До того ж судом встановлено, що договір не містить надпису про повернення суми боргу, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

За змістом вказаного договору позики №25/07/17-3 від 25.06.2017 року та розписки від 25 липня 2017 року, слідує , що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у сумі 10 276,33 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 25,822625 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 3 922 долари США 00 центів. Згідно змісту додаткової угоди від 23 липня 2018 року та розписки від 23.07.2018 року слідує, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у сумі 107265, 39 грн., що за курсом НБУ (1 долар США 26,446104 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 4 056 доларів США 00 центів.

Відповідно до п.п. 5.5 додаткової угоди від 23.07.2018 року позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики визначену в п. 1 договору відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів.

Позивач, розпорядившись своїм правом просить стягнути пеню у відсотках, які є меншими, ніж це обумовлено в договорі, а саме в розмір 0,2 % за кожний день прострочення. Таким чином, розмір пені складає 75132 грн.16 коп. (з розрахунку 0,2 % за 365 днів прострочення).

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Суд приходить до переконання, що часткове задоволення позову відповідає таким, передбаченим ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1 780,53 грн. (а.с. 2).

Керуючись ст.ст.15, 16, 545, 549, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.12,13,19,23,77,78,133,137,141,263-265,268,273,280-284,354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 178 052 грн. 92 коп, з яких: 102 920 грн. 76 коп. залишок основної заборгованості та 75132 грн. 16 коп. пеня (неустойка).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1780 грн. 53 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя : В.М. Прасолов