Єдиний унікальний номер судової справи: 484/3313/22
Провадження № 22-ц/812/573/23
Постанова

Іменем України

10 липня 2023 року м. Миколаїв справа № 484/3313/22

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника Первомайської міської ради Миколаївської області Магденко О.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Первомайської міської ради Миколаївської області, міського голови Первомайської міської ради Демченко О.А. в особі Первомайської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Ротар Аліною Леонідівною, на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 24 березня 2023 року, під головуванням судді Максютенко О.А., повний текст судового рішення складений 31 березня 2023 року,

установив:

29 вересня 2022 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала наступним.

29 липня 2019 року між міським головою Первомайської міської ради Дромашко Л.Г., що діяла на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування», та нею було укладено контракт № 89, згідно п. 6.1 якого він діє з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2022 року.

Розпорядженням Первомайського міського голови Демченка О.М. від 25 липня 2022 року № 487-рк з 31 липня 2022 року її було звільнено з посади начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» у зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

У зв`язку з тим, що вона є одинокою матір`ю, 29 липня 2022 року вона звернулась до міського голови із заявою про її працевлаштування відповідно до ст. 184 КЗпП України.

Крім того, 01 серпня 2022 року звернулась з заявою до Державної служби України з питань праці, в якій просила посприяти у відновленні її порушених прав щодо незаконного звільнення з посади начальника комунального підприємства без подальшого працевлаштування всупереч вимогам ст. 184 КЗпП України, на яку 29 серпня 2022 року отримала відповідь, що згідно розпорядження Первомайського міського голови О. Демченко від 16 серпня 2022 року № 556-рк зобов`язано внести зміни до розпорядження міського голови від 25 липня 2022 року №487 рк, а саме у преамбулі та у п. 1 розпорядження підставу звільнення - п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України замінено на п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

31 серпня 2022 року позивач отримала розпорядження міського голови від 16 серпня 2022 року № 556-рк, яким внесено відповідні зміни до розпорядження від 25 липня 2022 року № 487-рк.

Крім того, того ж числа, нею була отримана відповідь виконавчого комітету Первомайської міської ради на її звернення щодо працевлаштування, згідно якої до неї не може бути застосовано ч. 3 ст. 184 КЗпП України з огляду на підстави її звільнення.

Позивачка вважала розпорядження Первомайського міського голови щодо її звільнення незаконним за відсутності в її діях жодних порушень.

Незаконне звільнення заподіяло моральну шкоду позивачу через те, що впродовж тривалого часу їй приходилося захищати свої права порушені протиправними діями відповідача, зокрема щодо зміни підстав звільнення, що вимагають значних фізичних і моральних зусиль. Це призвело до негативних переживань та душевних страждань, неможливості вести усталений (звичний) спосіб життя, а також до приниження її авторитету та ділової репутації, для відновлення яких необхідні значні додаткові зусилля та час.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просила поновити строк звернення до суду з даним позовом; визнати незаконним і скасувати розпорядження міського голови від 16 серпня 2022 року № 556-рк, яким було внесено зміни до розпорядження від 25 липня 2022 року № 487-рк; визнати незаконним і скасувати розпорядження міського голови від 25 липня 2022 року № 487-рк про звільнення її з посади начальника КП Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень»; поновити її на посаді начальника КП Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» з 31 липня 2022 року; поновити дію контракту №89 від 29 липня 2019 року, що був укладений між міським головою Первомайської міської ради Дромашко Л.Г. та ОСОБА_2 з 31 липня 2022 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 липня 2022 року по дату ухвалення рішення у справі; стягнути 20 000 грн моральної шкоди та стягнути з Первомайської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 25000 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що підстави для поновлення строку звернення позивача до суду відсутні та звільнення позивача на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України є обґрунтованим.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, звільнивши позивача, діяв відповідно до умов контракту та вимог діючого законодавства, отже відсутні підстави для визнання розпорядження №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_3 » та розпорядження №556-рк про внесення змін до розпорядження №487-рк - незаконними, скасування їх, поновлення позивача на роботі, поновлення дії контракту, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Щодо поновлення строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначив, що запровадження в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року є підставою для поновлення процесуального строку звернення до суду, тому суд для забезпечення доступу до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поновлює позивачу процесуальний строк звернення до суду.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 діючи через свого представника адвоката Ротар А.Л., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою скаргу, вона наполягала на незаконності дій відповідача щодо її звільнення, на що вказують наявні в матеріалах справи докази, які були неправильно оцінені судом, що призвело до хибного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідачем - Первомайською міською радою Миколаївської області - подано відзив на апеляційну скаргу, у якому ним наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вбачає підстави для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 липня 2019 року між ОСОБА_2 , як начальником комунального підприємства «Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень», та міським головою Первомайської міської ради в особі Дромашко Л.Г., яка діяла на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування», укладено контракт на термін з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2022 року.

Умови контракту щодо трудових прав та строку призначення на посаду, позивач не оскаржувала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народився син ОСОБА_4 , відомості про батька якого записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Протягом 2022 року сторонами не приймалось рішень про продовження трудових відносин або укладення контракту на інший термін.

Розпорядженням Первомайського міського голови від 25 липня 2022 року № 487-рк ОСОБА_5 з 31 липня 2022 року ОСОБА_2 звільнено з посади начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» у зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

29 липня 2022 року позивач звернулась до міського голови із заявою в якій просила її працевлаштувати відповідно до ст. 184 КЗпП України, оскільки вона є одинокою матір`ю.

01 серпня 2022 року позивач звернулась з заявою до Державної служби України з питань праці, яку просила втрутитися у відновленні її порушених прав щодо незаконного звільнення з посади начальника комунального підприємства без послідуючого працевлаштування та відновити її права відповідно до вимог статті 184 КЗпП України.

З листа зазначеної служби від 29 серпня 2022 року вона дізналась, що згідно розпорядження Первомайського міського голови О. Демченко від 16 серпня 2022 року № 556-рк зобов`язано внести зміни до розпорядження міського голови від 25 липня 2022 року № 487-рк, а саме у преамбулі та у п. 1 розпорядження підставу звільнення - п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України замінити на п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

31 серпня 2022 року ОСОБА_2 отримала розпорядження міського голови від 16 серпня 2022 року № 556-рк, яким внесено відповідні зміни до розпорядження від 25 липня 2022 року № 487-рк.

Крім того, того ж числа, нею була отримана відповідь виконавчого комітету Первомайської міської ради на її звернення щодо працевлаштування, за змістом якої до неї не може бути застосовано ч. 3 ст. 184 КЗпП України з огляду на підстави її звільнення.

Згідно запису у трудовій книжці позивача, на підставі розпорядження від 25 липня 2022 року №487 - рк позивача звільнено з посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до довідки про середній заробіток КП Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» Миколаївської області за вих. №135 від 17 жовтня 2022 року середньоденна заробітна плата позивача становила 342 грн 35 коп.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частинами першою та третьої статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації чи уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін.

Враховуючи особливості зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Згідно з пунктом 2.4. Контракту міський голова звільняє керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту.

Контракт припиняється: а) після закінчення терміну дії контракту; б) за згодою сторін; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3. і 5.4. цього контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом (пункт 5.2. Контракту).

Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи міського голови до закінчення терміну його дії: а) у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом; б) у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і т.п.); в) у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівниками чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; г) у разі неподання на затвердження виконавчому комітету міської ради річного фінансового плану підприємства; д) у разі несплати реструктуризованої податкової заборгованості протягом трьох місяців при наявності вини керівника; е) за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у разі систематичних порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці; є) у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості; ж) у разі несвоєчасного проведення атестації робочих місць зі шкідливими умовами праці (постанова КМУ від 01 серпня 1992 року №442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці») з) у разі коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості підприємства, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) підприємства; и) у разі неподання міському голові квартальної та річної фінансової звітності; і) у разі безпідставного невиконання керівником підприємства зобов`язань перед бюджетом щодо сплати податків (пункт 5.3 контракту).

За два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін (п. 5.5. контракту).

Якщо розірвання контракту проводиться на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених законодавством, про це зазначається у трудовій книжці керівника з посиланням на пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України (п.5.7 контракту).

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України в редакції станом на 25 липня 2022 року підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Встановлено, що міський голова не повідомляв ОСОБА_2 про розірвання з нею контракту з підстав порушень законодавства та/або умов контракту, зокрема пункту 5.3. розділу 5 контракту.

Строк контракту закінчився 31 липня 2022 року. Сторони не ініціювали питання про продовження контракту або його укладення на новий чи інший термін.

Розпорядженням Первомайського міського голови Демченка О.М від 25 липня 2022 року № 487-рк з 31 липня 2022 року ОСОБА_2 звільнено у зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зі змісту розпорядження Первомайського міського голови О. Демченко від 16 серпня 2022 року № 556-рк вбачається, що у зв`язку з виявленою технічною помилкою внесено зміни до розпорядження міського голови від 25 липня 2022 року № 487-рк, а саме у преамбулі та у п. 1 розпорядження підставу звільнення - п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України замінено на п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 14-157цс19) дійшла висновку, що звільнення працівника на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України без формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень.

Оскаржувані розпорядження Первомайського міського голови О. Демченко від 25 липня 2022 року № 487-рк та від 16 серпня 2022 року № 556-рк не містять посилання на конкретні умови контракту, які позивач не виконувала чи неналежним чином виконувала, тобто звільнення позивача за змінених підстав за пунктом 8 частини 1 статті 36 КЗпП України відбулося без формулювання причини.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що вищезазначені розпорядження міського голови відповідають закону та не порушують трудових прав та інтересів ОСОБА_2 , є необґрунтованими.

При цьому колегія суддів зауважує, що відмовляючи у позові ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з поважності причин пропуску строку звернення позивача з даним позовом до суду, тому поновив цей строк, і в цій частині рішення суду не оскаржувалось.

Разом з тим, за відсутності погодження сторін контракту про його продовження, колегія суддів дійшла висновку, що трудові відносини між сторонами контракту припинилися і фактично не тривали на час закінчення дії строкового договору, тому відповідач мав підстави звільнити працівника у зв`язку з закінчення терміну дії контракту за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Оскільки підстав для поновлення позивачки на займаній посаді не встановлено, тому її слід вважати звільненою з посади начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням терміну дії контракту.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і вважав законною в оскаржуваних розпорядженнях міського голови підставу звільнення позивача за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, то на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, таке рішення суду в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі, поновлення дії контракту підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Звільнення жінок, зазначених у частині третій статті 184 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору має свої особливості.

Таке звільнення можливе, на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, зокрема, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років провадиться з обов`язковим працевлаштуванням, однак власник зобов`язаний при цьому працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її фаху.

Розрив у часі між звільненням і працевлаштуванням у цьому випадку не допускається. Однак відносини між власником (підприємством) і працівницею з дня закінчення строку трудового договору мають істотну специфіку.

Передбачено збереження за жінкою на період працевлаштування середньої заробітної плати, однак не більше ніж на три місяці з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто звільнення на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, зокрема, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років провадиться з обов`язковим працевлаштуванням. Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов`язок по працевлаштуванню, якщо звільненій працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров`я).

Таким чином, частиною третьою статті 184 КЗпП України встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, одинокої матері при наявності дитини віком до чотирнадцяти років та передбачено обов`язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.

У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає.

Однак при невиконанні власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов`язку по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, зокрема одинокої матері при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов`язання по працевлаштуванню.

Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов`язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП України обов`язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі. Такий правовий висновок зроблено як Верховним Судом України у постанові у справі за N 6-127цс12 від 23 січня 2013 року, так і підтверджено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі N 175/167/16-ц від 16 січня 2018 року. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі N 759/19440/15-ц (провадження N 14-105цс18) підтвердила вказаний правовий висновок і не вбачала підстав для відступу від нього, оскільки норми права до спірних правовідносин застосовано правильно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим позовних вимог про виконання відповідачем зобов`язання по працевлаштуванню позивачка не заявляла.

Стаття 237-1 КЗпП України в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

На думку колегії, ОСОБА_2 зазнала моральних страждань внаслідок порушення Первомайським міським головою її трудових прав щодо незаконної зміни підстави її звільнення, тому дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру такої шкоди суд враховує, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, принцип справедливості та розумності та вважає достатнім розміром компенсації моральної шкоди 1 000 грн.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і вважав відсутніми підстави відшкодування моральної шкоди, то на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення вимоги.

Щодо вимог про стягнення з Первомайської міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 235 КЗпП України передбачено, якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи та пункту 3.1. контракту, заробітну плату позивачу нараховує і виплачує Комунальне підприємство Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції не звернув достатньої уваги на приписи пункту 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, які зобов`язують суд роз`яснювати учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки і попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, не обговорив питання про необхідність залучення до участі у справі Комунальне підприємство Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень».

За загальним правилом частини першої статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача.

Однак, протягом судового розгляду в суді першої інстанції, позивачка не заявляла клопотання про залучення до участі в справі Комунальне підприємство Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень», а суд не вправі самостійно залучати до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд позбавлений повноважень на стадії апеляційного розгляду залучати інших співвідповідачів, навіть за наявності відповідного клопотання позивача.

За таких обставин, оскільки відповідач Первомайська міська рада не є належним відповідачем за вимогами ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, що не перешкоджає ОСОБА_2 звернутися з відповідним позовом до Комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень».

Таким чином, рішення суду в зазначеній частині на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт перший наведеної норми відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Позивачка за подання позовної заяви та апеляційної скарги за вимогу майнового характеру, а саме відшкодування моральної шкоди повинна була сплатити 992 грн 40 коп. та 1488 грн 60 коп. Нею сплачено 992 грн 40 коп. та 1 489 грн 50 коп.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволено частково розміром компенсації у 1 000 грн, що пропорційне 5 % задоволених вимог.

У зв`язку з тим, з відповідача Первомайської міської ради Миколаївської області на користь позивача підлягає стягненню 124 грн 05 коп. сплаченого судового збору в обох інстанціях.

Крім того, за подання двох апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції позивачем було сплачено 496 грн 20 коп. та 536 грн 80 коп., тому виходячи з пропорційності задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 516 грн 50 коп., а всього 640 грн 55 коп.

Оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється, тому з відповідача Первомайської міської ради Миколаївської області в дохід держави за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір в обох судових інстанціях в загальному розмірі 2 481 грн (992 грн 40 коп. в суді першої інстанції + 1 488 грн 60 коп. за подання та розгляд апеляційної скарги за вимогу немайнового характеру).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону Україну «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витратна професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Водночас частиною третьою статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними, допустимими і достатніми доказами.

При визначенні суми витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд має виходити з критеріїв, зокрема, обґрунтованості та пропорційності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи її значення для сторін.

Як встановлено судом, стороною позивачки надано докази понесення витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 25 000, 00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно договору від 01 серпня 2022 року, укладеного між адвокатом Ротар А.Л. та Слюсаренко В.І., сторонами узгоджено розмір гонорару (оплати) 25 000 грн (а.с.230-234, т. 1).

Повноваження адвоката Ротар А.Л. підтверджуються ордером, виданим на підставі цього договору на її участь у суді першої інстанції ( а.с.55, т.1).

Відповідно до акту виконаних робіт від 13 березня 2023 року адвокат надав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги згідно до умов цього договору: консультація ОСОБА_2 з приводу обставин, які стали підставою для звернення за правовою допомогою та укладенням договору про правову допомогу 3 години, аналіз контракту №89 від 29 липня 2019 року та підготовка до написання позовної заяви 6 годин, аналіз судової практики у справах щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди 3 години, написання адвокатських запитів 1 година, написання позовної заяви та формування матеріалів позову до суд 10 годин, окрім цього складання клопотань, апеляційних скарг в процесі відкриття провадження судом першої інстанції 10 годин. Згідно розділу 3 вищезазначеного договору вартість однієї години роботи адвоката складає 758 грн (т. 1 а.с. 235). Сплата позивачем послуги 25 000 грн підтверджується прибутковими касовими ордерами №10/10 від 03 жовтня 2022 року та №24/05 від 03 серпня 2022 року (т. 1 а.с. 236-237).

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, враховуючи критерії обґрунтованості й пропорційності, обставини цієї справи та її результат, а також те, що види послуг, не є необхідними у заявленому обсязі, дійшов висновку про наявність підстав для їх часткового відшкодування у розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Ротар Аліною Леонідівною, задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним в розпорядженні Первомайського міського голови Миколаївської області О. Демченка від 16 серпня 2022 року №556-рк «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 25 липня 2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_6 » підставу звільнення за пунктом 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України з підстав, передбачених контрактом та вважати ОСОБА_2 звільненою з посади начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням терміну дії контракту.

Стягнути з Первомайської міської ради Миколаївської області () на користь ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування моральної шкоди 1 000 (одну тисячу) грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн 55 коп. та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Первомайської міської ради Миколаївської області, міського голови Первомайської міської ради Демченко О.А. в особі Первомайської міської ради про поновлення на посаді начальника КП Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень», поновлення дії контракту №89 від 29 липня 2019 року та стягнення з Первомайської міської ради Миколаївської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Первомайської міської ради Миколаївської області () в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 2 481 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн в обох судових інстанціях.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постановки складено 10 липня 2023 року.