Справа № 130/2824/22
Провадження № 22-ц/801/1476/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Береговий О. Ю.
УХВАЛА

10 липня 2023 рокуСправа № 130/2824/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя - доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів при звільненні з роботи за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року, -

встановив:

Не погодившись із рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року представник акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокат Чешковський В.А. подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2023 року визнано неповажними підстави зазначені представником акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокатом Чешковським Володимиром Анатолійовичем в апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року. Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року залишено без руху, надавши апелянту строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали, 14 березня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича про усунення недоліків апеляційної скарги.

Водночас, у вказаній заяві представник відповідача зазначив ті ж самі підстави поновлення строку, які зазначались ним в апеляційній скарзі. Зокрема, вказав про те, тільки 12 червня 2023 року представнику відповідача, була надана можливість ознайомитись із матеріалами вказаної справи. Копія оскаржуваного рішення стороні відповідача належним чином, зокрема, листом з рекомендованим повідомленням не направлялась. Заперечує отримання рішення місцевого суду на електронну адресу. Крім цього, покликається на безпідставне повторне направлення 20 березня 2023 року місцевим судом ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для поновлення позивачу строку на апеляційне оскарження відсутні, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 ЦПК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для його поновлення є лише поважні причини, тобто обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було б вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Водночас, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Водночас, ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суду ухвалене 07 березня 2023 року (а.с. 29-30), та 20 березня 2023 року направлено на електронну адресу, зокрема, відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 31). Вказана електронна адреса зазначена стороною відповідача самостійно в першій поданій ними заяві від 21 лютого 2023 року (а.с. 23-26).

Відповідно до п. 2, ч. 6, ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Вказаний висновок релевантний з висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року в справі № 753/19393/20 (Провадження № 61-6136св22).

Відтак, вказане свідчить про те, що 20 березня 2023 року АТ «Українська залізниця» отримало копію оскаржуваного рішення, що в свою чергу свідчить про обізнаність з його змістом та обмеженими строками оскарження.

Натомість, апеляційна скарга представника акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року подана останнім 19 червня 2023 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, оскільки останнім днем подачі апеляційної скарги, в силу ч. 1 ст. 354 ЦПК України вважається 07 квітня 2023 року, так і поза межами строку, в межах якого заявник мав право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження згідно ч. 2 статті 354 ЦПК України.

Доказів про існування з 20 березня 2023 року по 20 квітня 2023 року, обставин, що унеможливили виконання стороною відповідача вчинення процесуальної дії своєчасної подачі апеляційної скарги з моменту отримання повного судового рішення, скаржником не наведено.

Доводи заяви щодо ознайомлення із матеріалами вказаної справи представником відповідача тільки 12 червня 2023, року після звернення із відповідною заявою, не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки відповідачем отримано оскаржуване рішення суду 20 березня 2023 року, на електронну адресу, яка зазначена стороною відповідача самостійно в першій поданій ними заяві від 21 лютого 2023 року (клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву) (а.с. 23-26).

Покликання в апеляційній скарзі на те, що копія оскаржуваного рішення стороні відповідача належним чином, зокрема, листом з рекомендованим повідомленням не направлялась не є спроможними, оскільки рішення суду в силу ЦПК України направлено на електронну адресу сторони відповідача, яка була зазначена ними особисто в першій поданій заяві.

Не заслуговують на увагу також заперечення щодо отримання рішення місцевого суду на електронну адресу відповідача, оскільки вказане спростовується відповідною довідкою (а.с. 31).

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом повторно направлено 20 березня 2023 року відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі не спростовують факту направлення та отримання на електронну адресу відповідача оскаржуваного рішення суду 20 березня 2023 року, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа (а.с. 31) та не є підставою для поновлення строку на апеляційне провадження.

З вказаного вбачається, що жодних перешкод в своєчасному зверненні з апеляційною скаргою в строки, встановлені діючим законодавством не було.

Оскільки апелянтом не було зазначено поважних причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року, а зазначені причини не можна вважати такими, що є поважними, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки апелянтом, всупереч вимогам статей 77 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, то апеляційну скаргу слід вважати такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин та за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Визнати неповажними зазначені представником акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокатом Чешковським Володимиром Анатолійовичем в апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів при звільненні з роботи.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета