ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 637/567/21 Номер провадження 22-ц/814/1062/23Головуючий у 1-й інстанції Тордій Е.Н. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю представника позивача адвоката Рогозіна С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Рогозіним Сергієм Леонідовичем,

на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року, постановлене суддею Тордій Е.Н.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними, перерозподіл спадщини, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

22.06.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить визнати пропуск строку для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 таким, що був пропущений нею з поважних причин та перерозподілити спадкове майно, визнавши за кожним зі сторін в порядку спадкування за законом право власності по частині кожному на наступне майно:

- земельні ділянки площею 5,1343 га кадастровий номер :02:000:0317 та площею 5,1963 га кадастровий номер :02:000:0186, що розташовані на території Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області;

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку;

- земельну ділянку площею 0,4868 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також просить на підставі ч.2 ст.1300 ЦК України внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.12.2015, виданих Шевченківською ДНК Харківської області на ім`я ОСОБА_2 в частині зазначення частки спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 зі 100% на частку майна.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що є донькою ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок із кадастровими номерами :02:000:0317, :02:000:0186, що розташовані на території Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області; житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку; а також земельна ділянка площею 0,4868 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

18.04.2014 у Шевченківській ДНК заведено спадкову справу №153/2014 на підставі заяви, поданої ОСОБА_2 , сестри позивачки та дочки спадкодавця, яка навмисно не повідомила нотаріуса про наявність інших спадкоємців першої черги за законом та прийняла спадкове майно, незважаючи на обізнаність про хворобу позивача.

При зверненні ОСОБА_2 до ДНК з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на частину житлового будинку та присадибні земельні ділянки, а також розбіжності в написанні імені та по-батькові матері в документах, зокрема, свідоцтві про народження та про право власності, роз`яснено право на звернення в суд із відповідним позовом.

У подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Харкова від 20.09.2016 (справа №637/802/16-ц) визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 право власності на спадкове майно.

При зверненні в суд із таким позовом ОСОБА_2 приховала від суду наявність інших спадкоємців першої черги за законом, зокрема, ОСОБА_1 , яка на момент відкриття спадщини була непрацездатною (пенсіонеркою), хворіла та перебувала на амбулаторному лікування, доглядала малолітніх онуків, а тому не мала фізичної та моральної змоги подати до нотаріуса заяву про вступ у спадщину після смерті матері. Також повідомляє, що між сторонами існувала домовленість, що відповідач буде займатися оформленням спадщини після смерті матері на них обох, натомість позивачка оплатить витрати із цим пов`язані. Проте, наприкінці 2019 року під час сварки відповідачка повідомила, що є одноособовим власником спадкового майна, а тому позивач просить захистити порушено право в межах заявлених вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 06.12.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними, перерозподіл спадщини, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно - залишено без задоволення.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що наведені позивачем обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважними, а надані нею докази не свідчать про непереборні істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій щодо отримання спадщини. Оскільки інші позовні вимоги є похідними від первісних вимог, які судом не можуть буди задоволенні, вимоги про перерозподіл спадщини, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно, також задоволенню не підлягають.

Позивач, в інтересах якої діє представник - адвокат Рогозін С.Л., оскаржив рішення суду першої інстанції до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що підставами пропуску нею строку на прийняття спадщини стало перш за все введення її оману відповідачем щодо дійсних намірів оформити спадщину виключно на себе, а також хворобливий стан здоров`я, перебування на її догляді двох малолітніх дітей, що в сукупності стало істотною причиною нездійснення нею дій щодо прийняття спадщини. Такі доводи обґрунтовує показаннями свідків, які суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою.

Вважає, що судом не з`ясовано та не надано оцінку тій обставині, що 14.11.2014 ОСОБА_4 було подано до Шевченківської ДНК відмову від прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 від 09.07.2004. Тож після відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини право на спадкування перейшло до спадкоємців першої черги за законом, тобто позивача і відповідача. Остання приховала від нотаріуса та, у подальшому суду, відомості про інших спадкоємців за законом першої черги, позивачку, ввівши її в оману щодо своїх дійсних намірів.

Звертає увагу на порушення нотаріусом вимог ст.46 Закону України «Про нотаріат», що полягає у неповідомленні інших спадкоємців про відкриття спадщини, зокрема, шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Просить застосувати позицію Верховного Суду, сформовану у справі №130/2517/18 від 21.09.2020, за змістом якої недобросовісна поведінка нотаріуса та інших спадкоємців є підставою для поновлення строку для прийняття спадщини.

Зазначає, що дійшовши неправильного висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку судом першої інстанції помилково не досліджував ту обставину, що відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців є рівними.

Звертає увагу, що в інтересах відповідача діяла представник Леонова Ю.О., яка не є адвокатом, а тому за правилами ч.1 ст.60 ЦПК України не може бути представником відповідача.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 18.01.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Рогозіним С.Л., на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 06.12.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

11.02.2022 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що позивачці було достеменно відомо про смерть спадкодавиці, їх матері, про наявність спадкового майна, яке залишилося після її смерті, у межах визначеного законом строку вона із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулась, подала відповідну заяву лише через шість років з моменту відкриття спадщини, та не надала доказів на підтвердження існування у неї протягом усього шестимісячного строку на прийняття спадщини об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для прийняття такої.

Посилання позивача на діагнози та хвороби вважає такими, що не підтверджують неможливість її звернення до нотаріуса для складання заяви з подальшим направленням засобами поштового зв`язку за місцем відкриття спадщини. Тоді як догляд за малолітніми онуками не непереборними обставинами для реалізації спадкових прав.

Заперечує твердження відповідача щодо введення її в оману та повідомляє, що між ними існувала домовленість за якої вона, відповідачка, переїздить із м.Харкова в село до матері, де буде її доглядати, що тривало близько 10 років, натомість, позивачка не буде претендувати на спадщину після матері, яку відповідачка оформить на себе.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.01.2023 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду із повідомленням сторін.

10.07.2023 на електронну пошту Полтавського апеляційного суду надійшла заява відповідача про розгляду справи без його участі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.07.2023 задоволено клопотання представника позивача адвоката Рогозіна С.Л. в частині розгляду справи у режимі відеконференції за його участі поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів; у задоволенні клопотання в частині участі ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Харківським апеляційним судом відмовлено, з підстав відсутності в цьому суді вільних майданчиків. Проте забезпечено її, ОСОБА_1 , участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Харківським районним судом Харківської області згідно клопотання її представника від 31.05.2023, підтримане позичкою в усному порядку, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 11.07.2023.

На відеоконференцзв`язок через Харківський районний суд Харківської області позивач не вийшла, про поважність причин неявки суд не повідомила.

Вирішуючи питання розгляду справи за даної явки, заслухавши позицію представника позивача, який вбачав за доцільне за відсутності позивачки розгляд справи не проводити, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У цій справ виклик сторін здійснено в порядку ч.ч.6,7 ст.128 ЦПК України, поважність причин неявки позивача судом апеляційної інстанції не встановлена, на відеоконференцзв`язок вона не вийшла. Разом із цим, представництво інтересів позивачки у справі забезпечені її адвокатом - Рогозіним С.Л., своє право на викладення відповідних аргументів реалізовано нею в апеляційній скарзі, а тому, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача, чиї інтересів суді представлені адвокатом, а також відповідача, який просив розглядати справу за його відсутності, не призведе до порушення їх права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

У суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Рогозін С.Л. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_6 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.17,18/

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ./а.с.16/

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримала відмову за №360/02-17 від 10.06.2021, у зв`язку з пропущенням строку подачі заяви про прийняття спадщини з рекомендацією зверненням до суду для вирішення даного питання./а.с.27/.

Із матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , установлено, що за життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповідала своєму онукові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.78/.

ОСОБА_4 від спадщини відмовився на користь ОСОБА_2 , дочки померлої, що підтверджується заявою, посвідченою секретарем виконавчого комітету Аркадівської сільської ради./а.с.72/

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 17.09.2015 (справа №641/7437/15-ц) встановлено факт, що державний акт на право приватної васності на землю серії І-ХР №078103, виданий на підставі розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації від 12.12.2002 №260 та зареєстрованого 20.12.2002 Шевченківською райдержадміністрацією за №224, у якому ОСОБА_7 зазначена власником земельної ділянки, розташованої на території Аркадівської сільської ради Шевченківського району, дійсно належав ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.83/

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 20.09.2016 (справа №637/802/16-ц) встановлено факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено факт належності на праві власності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 10.10.1995, виданого на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 10.10.1995 №63.

Визнано за ОСОБА_2 з моменту набрання рішенням суду законної сили право власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,4868 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.139-142/.

17.12.2015 ОСОБА_9 , державним нотаріусом Печенізької ДНК Харківської області видано ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, площею 5,1343 га кадастровий номер :02:000:0317 та площею 5,1963 га кадастровий номер :02:000:0186, що розташовані на території Аркадівської сільської ради, Шевченківського району Харківської області../а.с.103,104/

У судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що є чоловіком позивача. Зазначив, що дійсно відповідачка доглядала матір, вони, зі свого боку, також допомагали по мірі можливостей. Засвідчив, що родичі дружини допомагали продукцією. Після смерті тещі позивачка захворіла і не очікувала, що рідна сестра позбавить її спадку. Підтвердив факт передачі коштів відповідачці для оформлення спадщини.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що є донькою позивачки. Після смерті бабусі мати хворіла та не могла звернутися до нотаріуса. Підтвердила, що відповідачка ввела їх в оману, тому що мати вважала, що розподіл спадщини буде рівний, вона надавала гроші для оформлення документів.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що є сином відповідачки. За домовленістю сестер його мати переїхала до бабусі та доглядала за нею. Бабуся склала заповіт на його користь, але він відмовився від спадщини на користь матері. Після оформлення документів частково через суд, матір отримала свідоцтво про спадщину. За ці роки взагалі питання про розподіл спадщини не виникало. Повідомив, що саме через домовленості щодо догляду бабусі, позивачка і не зверталась до нотаріуса, тому що знала, що все буде належати матері.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що до кінця 2019 року позивачка спілкувалась з відповідачкою, їй було відомо, що вона мешкає в будинку батьків та доглядає матір. До цього отримувала сільськогосподарську продукцію, яку надавали орендарі земельних ділянок, які належали матері, тобто була обізнана щодо майна, яке належало матері на праві власності. Отже, позивач мала усі наявні можливості щодо звернення до нотаріальної контори для отримання спадщини але свідомо цим не скористалась.

Посилання позивача щодо її хвороби, яка була перешкодою для таких дій, та наявність двох неповнолітніх онуків на її утриманні, суд визнав такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на доказах та не свідчать про непереборні істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій щодо отримання спадщини.

Оскільки інші позовні вимоги є похідними від первісних вимог, які судом не можуть буди задоволенні, вимоги про перерозподіл спадщини, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно, задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх правильність не спростовують, зводяться до припущень та довільної оцінки доказів, показань свідків на власну користь.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Наведений перелік не є вичерпним та дозволяє застосування до спірних правовідносин аксіоми цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Проте не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Такий висновок сформовано Верховним Судом у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 562/713/18.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції правильно установлено, що позивачка знала про відкриття спадщини і, як спадкоємець за законом першої черги, яка на час смерті спадкодавця не проживала з ним, для прийняття спадщини мала подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог частини першої статті 1270 ЦК України, однак цього протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини не зробила.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо ведення її в оману іншим спадкоємцем, через що вона не змогла своєчасно реалізувати спадкові права, колегією суддів відхиляються, як безпідставні. Такі твердження не ґрунтуються на доказах існування між сторонами будь-яких домовленостей, зокрема, права представлення відповідачем інтересів позивача у нотаріуса. Отже у останньої були відсутніми законні очікування, що за відсутності її належним чином зафіксованого волевиявлення, в її інтересах відповідачем буде вчинена відповідна нотаріальна дія. Тому такі обставини не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому колегія суддів враховує, що у цій справі шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 сплинув у січні 2015 року. До суду з даним позовом позивач звернулася у червні 2021 року, тобто через 6 років після відкриття спадщини. Також колегія суддів звертає увагу на зміст позовних вимог, які, окрім обґрунтування поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, не містять вимог, передбачених ч.3 ст.1272 ЦК України щодо надання додаткового строку на прийняття спадщини.

Разом із цим, добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки,що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Позивач, діючи добросовісно, як особа, яка бажає прийняти спадщину після смерті матері та з метою вчасного подання заяви про прийняття спадщини, мала змогу вчасно реалізувати належні їй спадкові права. Посилання позивача щодо її хвороби, яка була перешкодою для таких дій та наявність двох неповнолітніх онуків на її утриманні, колегією суддів відхиляються, як такі, що не ґрунтуються на доказах.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок позивачем не виконано та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що її стан здоров`я перешкоджав реалізації спадкових прав. Тоді як приєднаний до позову лист КНП «Центр первинної медичної допомоги №3 Харківського району» від 31.05.2021 №89 не підтверджує тривалість хвороби спадкоємця, оскільки характеризує загальний стан здоров`я та відвідування нею сімейного лікаря за період 2014-2021 років, діагноз «остеохондроз», що у травні 2021 року не перешкоджало зверненню позивача до ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та в суд із позовом. Натомість показання свідків є малоінформативними, а їх оцінка подій суб`єктивною, оскільки вони членами сім`ї позивача.

Колегія суддів звертає увагу на протиріччя в обґрунтуванні позивачкою поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини. Зокрема, існуванням домовленості із сестрою про оформлення спадщини останньою, що вказує на несвідомо обране позивачкою рішення не подавати відповідну заяву про прийняття спадщини. Тоді як погіршення особистих відносин сторін після оформлення відповідачем спадщини не є тією обставиною, яка б підтверджувала наявність обману з боку відповідача.

Посилання позивачки на судове рішення, яким суд встановив ОСОБА_2 певні юридичні факти, на підставі яких вона реалізувала свої спадкові права, не повідомивши суд про наявність її, позивачки, як іншого спадкоємця, мали бути підставою оскарження зазначеного рішення, однак, не є підставою для визначення причин пропуску строку поважними.

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду, нічим не підтверджені та є припущеннями позивача, на яких не може ґрунтуватися рішення суду. Тоді як посилання на безпідставність залучення представника відповідача, яка не адвокатом, згідно ч.3 ст.376 ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині визнання поважними причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, у задоволенні решти вимог відмовив, як похідних від первісних.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384, 389-391ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником- адвокатом Рогозіним Сергієм Леонідовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.07.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця