Справа № 302/395/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В. з участю секретаря Савинець В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Міжгірського районного суду від 27 лютого 2023 року (у складі судді Кривки В.П.) за заявою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернувся до суду із цією заявою у лютому 2023 р.

Просив видати дублікат виконавчого документу № 302/395/19 від 02.08.2019 р., виданий Міжгірським районним судом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості на користь Банку.

На обґрунтування заяви вказав, що 02.08.2019 р. Міжгірським районним судом було видано виконавчий документ № 302/395/19 за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 125190,57 грн. і 1921 грн. у відшкодування судових витрат на користь Банку.

Указаний виконавчий документ було втрачено при пересиланні від приватного виконавця, оскільки 22.02.2022 р. виконавчий лист був направлений Банку, однак не був отриманий останнім.

Ухвалою судді Міжірського районного суду від 27.02.2023 р. відмовлено Банку у видачі дублікату виконавчого листа.

Банк просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою вимоги заяви Банку про видачу дубліката виконавчого листа задовольнити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-виконавчий лист було втрачено, він не знаходиться у стягувача, не перебуває на виконанні у приватного виконавця, відтак це унеможливлює виконання рішення суду та порушує майнові права Банку;

-на період дії воєнного стану органи виконавчої служби під час здійснення примусового виконання керуються п.10-2 розділу XIII прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», котрим передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судовому засіданні була присутня представник Банку. ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомляла, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а вимоги, викладені в заяві Товариства, задовольнити, з таких мотивів.

Суд виходив із того, що відповідно до вимог ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 23.07.2022 р., оскільки з часу набрання рішенням суду законної сили минуло більше трьох років. Стягувач за виконавчим листом не подав суду жодного доказу щодо переривання строку пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа по справі № 302/395/19 та не заявив клопотання про поновлення такого строку до суду.

Отже, відповідно до п.17.4 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, заявнику належить відмовити у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа, оскільки заява про це подана суду після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому встановив, що 20.06.2019 р. Міжгірським районним судом Закарпатської області ухвалено рішення, згідно з яким позов Банку до ОСОБА_1 задоволено та присуджено стягнути з останньої на користь Банку борг за кредитним договором у сумі 125190,57 грн. і судові витрати в розмірі 1921 грн. Це рішення суду набрало законної сили 23.07.2019 р.

06.08.2019 р. Укрпоштою було надіслано до Банку виконавчий лист, який отримано представником Банку 17.08.2019 р. (а.с.82).

Представник Банку в поданій до суду заяві вказав, що вказаний виконавчий лист було втрачено при пересиланні приватним виконавцем до стягувача, а саме 22.02.2022 р. До поданої заяви представником Банку на ствердження обставин, наведених в заяві, додано лист приватного виконавця Романа Р.М. від 11.01.2023 р. за № 02-01/308, при цьому представником Банку не подано суду копію постанови приватного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу із зазначенням причин неможливості виконати рішення суду та строку повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Стосовно висновку суду першої інстанції про пропуск Банком строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа поставляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Із 24.02.2022 р. на території України введено правовий режим воєнного стану, який діє й на даний час.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 18 березня 2022 року № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 22 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

17 серпня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022№ 7664, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, до 21 листопада 2022 року.

16 листопада 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №8189, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, до 19 лютого 2023 року.

07 лютого 2023 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2915-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, до 20 травня 2023 року.

На період дії воєнного стану органи виконавчої служби під час здійснення примусового виконання керуються п.10-2 розділу XIII прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», котрим передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на даний час не пропущений.

По суті вимог Банку про видачу дубліката виконавчого листа колегія суддів зауважує наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Отже, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення про видачу дубліката виконавчого листа фактів пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлено не було. Відтак, відсутні підстави вважати, що заявником пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та, відповідно, подання заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази повернення (вручення) органом державної виконавчої служби стягувачу виконавчого документа.

За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Із огляду на це, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012 (провадження № 61-2884св18), від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10 провадження № 61-13783св19, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12 (провадження № 61-40193св19).

Проте, в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення надісланого стягувачу поштового відправлення, а саме постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві з виконавчим листом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд не звернув уваги на те, що рішення Міжгірського районного суду у справі № 302/395/19, яким стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 125190,57 грн. і 1921 грн. у відшкодування судових витрат, не виконано (доказів протилежного матеріали справи не містять), а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебуває.

Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 р. у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19).

Із огляду на це суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1, п.п.1, 4 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції належить скасувати.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1, 4, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. 2.Ухвалу Міжгірського районного суду від 27 лютого 2023 року скасувати. 3.Заяву акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа задовольнити. 4.Видати дублікат виконавчого документу № 302/395/19 від 02.08.2019 р. виданий Міжгірським районним судом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 11 липня 2023 р.

Судді: