КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/4614/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5907/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Борисової О.В., Ящук Т.І.,

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Білоуса Андрія Володимировича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року, у

встановив :

у березні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 382 487 грн. 93 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 20.02.2012. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі - Умови та Правила), «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування. На підставі заяви відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитні картки, номери та строк дії яких зазначені у довідці про видачу кредитних карток. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 15 000 грн., при встановленні і зміні якого банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору. Відповідно до розділу «Оферта позичальника» відповідач висловив свою згоду взяти позику під проценти у будь-якої особи. Строк повернення позики - 12 місяців з дати отримання позики. Порядок погашення позики: рівними частинами щомісяця до числа місяця, в який була отримана позика. Щомісячний платіж визначається за формулою: сума позики поділена на 12 частин з додаванням суми позики, помноженої на 2,4 %, відтак між сторонами 20.02.2012 укладено договір № KUB005. 01.11.2016 банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 300 000 грн. за проектом «КУБ». Вказує, що позичальник у той же день зняв кредитні кошти у банкоматі та у відділенні банку. Відповідно до оферти позичальника позика погашається щомісячними платежами. Тобто у розмірі 32 200 грн. протягом 12 місяців із 13.10.2016 по 13.10.2017 відбувалися списання платежів із кредитної картки на погашення заборгованості. Такі дії банку відповідають оферті позичальника де зазначено: «Для погашення заборгованості за позикою, доручаю ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», далі Банк, проводити списання коштів з усіх моїх рахунків на користь Позикодавця в розмірі, зазначеному в моїй пропозиції, при настанні дати платежу, зазначеного в цій пропозиції (здійснювати договірне списання)». Враховуючи, що списано 12 платежів у розмірі від 32 200 грн., позивач вказує, що заборгованість за договором № KUB005 погашена за рахунок вказаних списань із кредитної картки № НОМЕР_1 , а заборгованість, яка виникла на вказаній картці має бути погашена відповідно до умов договору про надання банківських послуг від 20.02.2012.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитними договорами та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 03.02.2021 заборгованість відповідача складає 382 487,93 грн. (заборгованість за тілом кредиту).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.12.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» через представника подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що між сторонами укладено кредитний договір, який є чинним. Відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав кредитну заборгованість, що свідчить про те, що він визнавав укладення з позивачем договору та обізнаність щодо умов кредитування. Заперечень щодо умов кредитування відповідач не висловлював, а тому вважають, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості, яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20.02.2012 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанк».

Своїм підписом в анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, а також зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеному позивачем станом на 03.02.2021 заборгованість відповідача складає: 382 487,93 грн., що є простроченим тілом кредиту, пеня: 754 214 грн. 65 коп.

Позивачем також надано виписку по картковому рахунку відповідача, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, щодо розмірів встановленого кредитного ліміту, довідку про видані кредитні картки із зазначенням строку їх дії.

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт клієнту запропоновано оформити на своє ім`я: карту «Універсальна», карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», карту «Універсальна GOLD».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року у справі № 755/18920/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року та постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року, було відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 194 519, 40 грн., яка виникла станом на 25.09.2018.

Відповідно до договору № KUB005 від 13.10.2016 відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщеними за посиланням www.privatbank.ua та виявив готовність взяти позику під проценти у будь-якої особи, хто прийме пропозицію або частково на умовах, що розмір позики визначається банком, вказується у профайлі kub.pb.ua. Розмір процентів 2,4 % від початкового розміру фактично виданої позики на місяць, з поверненням у строк 12 місяців з дати отримання коштів. Порядок погашення позики рівними частинами щомісяця.

Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, у якій посилався на те, що з 01.03.2017 не користувався карткою та не отримував у банку кредитних коштів, а тому вважає, що позивачем пропущений строк, у межах якого він може звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.02.2012.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Суд зазначив, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20.02.2012 процентна ставка не зазначена, як і не зазначеного розміру кредитного ліміту. Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач був ознайомлений саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт, Умовами та правилами надання банківських послуг в «Приватбанку», які надані позивачем. Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). Судом також застосовано правові висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Крім того, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено недоведеність досягнення між сторонами згоди щодо умов кредитного договору на підставі анкети-заяви від 20.02.2012. Суд відхилив доводи позивача про те, що між сторонами укладено кредитний договір № KUB005 від 13.10.2016, відповідно до якого відповідач того ж дня отримав кредитні кошти в розмірі 300 000 грн. за проектом «КУБ», оскільки позов заявлено з підстав укладення договору за анкетою-заявою від 20.02.2012.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідач вказував, що позивач уже звертався до нього з позовом про стягнення заборгованості та станом на 25.09.2018 вказував заборгованість у сумі 498 446,76 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 194 519,40 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 187 168,53 грн.; пені у розмірі 116 758,83 грн., однак позивач просив стягнути лише частину заборгованості з відповідача у розмірі 194 519,40 грн. Звертаючись з даним позовом позивач збільшив розмір заборгованості по тілу кредиту з 10.12.2018 по 15.03.2021 на 187 968,53 грн. Проте, у цей період він взагалі не користувався картою та не отримував у банку кредитних коштів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.4, ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року у справі № 755/18920/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року та постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року, встановлено, що сторони не досягли згоди щодо умов викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг та факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 20.02.2012.

Також з даного судового рішення вбачається, що банком не надано доказів видачі кредитної карти, виду, строку дії, а розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Таким чином, в матеріалах справи міститься копія рішення, яким вже було вирішено питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 20.02.2012.

Позивач посилається на кредитний договір №KUB 005 від 01.11.2016, який є окремим правочином, за яким позивач не заявляв позовних вимог у рамках даної цивільної справи, оскільки як вбачається із прохальної частини позовної заяви, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути заборгованість за договором б/н від 20.02.2012.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 369 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 липня 2023 року.

Головуючий Немировська О.В.

Судді Борисова О.В.

Ящук Т.І.