Номер провадження: 22-ц/813/3618/23
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/33368/21

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/3618/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою адвоката Антіпова Євгена Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Васильків О.В. 01 червня 2022 року, повний текст рішення складений 13 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року адвокат Єршова А.С., діюча від імені ОСОБА_1 , звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 43 675,00 доларів США в еквіваленті у національній валюті - гривні по курсу НБУ на день ухвалення рішення по справі. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.03.2017 року був укладений договір позики, за яким відповідачка - ОСОБА_2 передала третій особі - ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 73 6851,00 грн., що на момент укладення договору становило 27 140,00 доларів США. У подальшому між відповідачем та третьою особою були також укладені додаткові договори до договору позики, якими були внесені зміни в частині розміру та строків повернення позики. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 також були укладені Іпотечний договір та додаткові угоди до нього.

21.02.2018 року позивачем ОСОБА_1 було сплачено ОСОБА_2 повну суму боргу в рахунок виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором позики. ОСОБА_2 у нотаріально посвідченій заяві підтвердила, що до ОСОБА_1 переходять всі права та обов`язки позикодавця та іпотекодержателя за вказаними договорами.

У подальшому 22.03.2019 року відповідачка ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 185 776,00 грн., що в еквіваленті складає 43 675, 00 доларів США.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 безпідставно отримала грошові кошти від ОСОБА_3 , оскільки вказані дії відбулися вже після передачі ОСОБА_1 всіх прав та обов`язків за договором позики та іпотечним договором. На неодноразові звернення щодо повернення позивачу безпідставно отриманих коштів відповідачка не реагує, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав (а. с. 2 - 5).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 рокузадоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 43 675,00 доларів США, що в еквіваленті у національній валюті по курсу НБУ становить - 1 277 707,76 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 350,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27.03.2017 року було укладено договір позики та відповідний іпотечний договір. У подальшому права та обов`язки Позикодавця/Іпотекодержателя перейшли від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , що вбачається з нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 21.02.2018 року. Однак, всупереч того, що станом на 22.03.2019 року права позикодавця вже належали ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 отримала від третьої особи - ОСОБА_3 суму боргу в розмірі - 1 185 776,25 грн., що в еквіваленті складає 43 675,00 доларів США. Вказані грошові кошти були набуті ОСОБА_2 без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 (а. с. 82 - 86).

Короткий зміст заяви про перегляд заочного рішення

У червні 2022 року адвокат Антіпов Є.В., діючий від імені ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення. Справу призначити до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Заява обґрунтована тим, що справу було розглянуто без виклику відповідачки, останньою не подавалась заява про розгляд справи за її відсутності. Адвокат зазначає, що жодних договорів про відступлення права вимоги за договором позики від 27.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалося. Грошові кошти ОСОБА_2 від ОСОБА_1 не отримувала. Жодних документів за договором позики ОСОБА_1 не передавалось (а. с. 90 - 101).

Короткий зміст ухвали суду за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2022 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_2 не цікавилась про стан розгляду справи, доказів знаходження за межами України не надано. Доводи сторони ОСОБА_2 щодо заперечень проти вимог позивача суд не приймає до уваги, адже вказані доводи мали бути викладені у відзиві на позов. Докази, на які посилається сторона відповідача, були досліджені у судовому засіданні. Представником ОСОБА_2 не доведено поважність причин неподання відзиву на позов, оскільки з 19.01.2022 року і до розгляду справи по суті було достатньо часу для визначення правової позиції та звернення до суду з відповідною заявою. При цьому до заяви про перегляд заочного рішення жодних доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, не надано. Доводи заяви про перегляд заочного рішення не спростовують встановлених судом обставин (а. с. 133 - 135).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Антіпов Є.В., діючий від імені ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом розглянуто справу за відсутності відповідача та її представника. Судом було порушено порядок проведення заочного рішення; 2) помилковими є висновки суду про заміну кредитора у зобов`язанні, оскільки жодного договору про відступлення права вимоги між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором позики від 27.03.2017 та за іпотечним договором, не укладалось, грошових коштів від ОСОБА_1 не отримувала; 3) посвідчена приватним нотаріусом заява від 21.02.2018 року від імені ОСОБА_2 про заміну кредитора у зобов`язані не є належним та достовірним доказом; 4) помилковими є висновки суду, щодо застосування ст. 1212 ЦК України до вказаних правовідносин; 5) ОСОБА_2 не є належним відповідачем (а. с. 138 - 151).

Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

Адвокат Єршова А.С., діюча від імені ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат зазначає, що хибними є твердження про не повідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції. Відповідачка у своїй апеляційній скарзі не заперечувала факту укладення договору позики від 27.03.2017 року між нею та ОСОБА_3 . У подальшому 21.02.2018 ОСОБА_2 отримала від громадянина

ОСОБА_1 суму боргу в повному обсязі, в рахунок виконання зобов`язань

ОСОБА_3 за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського

нотаріального округу Янковською О.С. 27.03.2017 року за реєстровим №945, зі всіма змінами та доповненнями до нього, та за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 27.03.2017 за реєстрови №946, зі всіма змінами та доповненнями до нього.

Вищезазначене підтверджується заявою ОСОБА_2 , підпис на якій посвідчено

приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 21.02.2018 за реєстровим №754. ОСОБА_2 у даній заяві підтвердила, що до ОСОБА_1 переходять всі права та обов`язки Позикодавця/Іпотекодержателя за вищезазначеними договором позики та іпотечним договором. Твердження апелянта, що вказана заява є лише дорученням на здійснення ОСОБА_1 колекторських послуг із врегулювання простроченої заборгованості за договором позики, не відповідає дійсності та спростовується текстом самої заяви. ОСОБА_1 не надавав ОСОБА_2 жодних колекторських послуг із врегулювання простроченої заборгованості за договором позики.

Позивач безпосередньо віддав ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок сплати боргу за третю особу, а отримав від неї оригінали документів щодо даної позики.

Дійсно договір відступлення права вимоги між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не

укладався, але законодавством України передбачено й інші випадки заміни кредитора, один

із яких й було використано вище зазначеними особами (а. с. 175 - 176).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Антіпова Є.В., діючого від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року (а. с. 160 - 160 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.09.2022 року призначено апеляційну скаргу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 167).

20.01.2023 року від адвоката Єршової А.С., діючої від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 175 - 176).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2023 року задоволено клопотання адвоката Антіпова Є.В., діючого від імені ОСОБА_2 , про розгляд справи в режимі відеоконференції. (а. с. 199 - 200).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.04.2023 року задоволено клопотання адвоката Єршової А.С., діючої від імені ОСОБА_1 , про розгляд справи в режимі відеоконференції (а. с. 208 - 208 зворотна сторона).

У судовому засіданні адвокат Антіпов Є.В., діючий від імені ОСОБА_2 , підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат Єршова А.С., діюча від імені ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення прави до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, заслухавши думку учасників, які прийняли участь у розгляді справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши поясненняучасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні заочного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Антіпова Є.В., діючого від імені ОСОБА_2 , підлягає задоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до Договору позики від 27.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., представник Позикодавця - ОСОБА_2 передав, а Позичальник - ОСОБА_3 прийняла у власність кошти у сумі - 736 851,00 грн., що на момент укладення цього договору становить - 27 140,00 доларів 00 центів США без нарахування відсотків та зобов`язалася повернути її у строк до - 27.09.2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики ОСОБА_3 27.03.2017 року було укладено Іпотечний договір (а.с.9-15).

21.02.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. посвідчено заяву ОСОБА_2 , якою відповідачка сповістила, що між нею та громадянкою ОСОБА_3 було укладено:

- договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 27.03.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №945, зі всіма змінами та доповненнями до нього;

- іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 27.03.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №946, за якими свої зобов`язання ОСОБА_3 станом на 21.02.2018 року не виконала.

Вказаною заявою ОСОБА_2 повідомила, що 21.02.2018 року отримала від громадянина ОСОБА_1 суму боргу в повному обсязі, в рахунок виконання зобов`язань ОСОБА_3 за вищевказаними договорами, та надала згоду, що у зв`язку з виконанням вищевказаних зобов`язань, до ОСОБА_1 переходять всі права та обов`язки Позикодавця/Іпотекодержателя за вищевказаними договором позики та іпотечним договором. У зв`язку з переведенням на ім`я ОСОБА_1 всіх прав та обов`язків Позикодавця/Іпотекодержателя за вищевказаними договорами, ОСОБА_2 вважає, що всі розрахунки проведені у повному обсязі, майнових та немайнових претензій до ОСОБА_1 , а також до Позичальника/Іпотекодавця - ОСОБА_3 не має (а. с. 8).

22.03.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишовою Н.Г. посвідчено заяву ОСОБА_2 , якою відповідачка повідомила, що отримала від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі - 1 185 776 (один мільйон сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 25 коп., що в еквіваленті складає 43 675 (сорок три тисячі шістсот сімдесят п`ять) доларів США, повністю до підписання цієї заяви, у виконання нею умов Догвоору позики, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 27.03.2017, за Р. № 945, та Додаткових договорів до договору позики від 28.09.2017 за Р. № 2551, від 27.11.2017 за Р. № 3125 та від 15.05.2018 за Р. №1623, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., що включає суму позики та розмір штрафних санкцій згідно умов п. 13 вищезазначеного Договору позики (а. с. 7).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, відхилення аргументів викладених відзиві на апеляційну скаргу

Щодо доводів апелянта стосовно неповідомлення її про розгляд справи, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення завчасно.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання ; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до матеріалів справи ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд цивільної справи у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 07.12.2021 року. (а. с. 18).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки на 07.12.2021 року, адресоване ОСОБА_2 , повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 27).

Відповідно до протоколу судового засідання від 07.12.2021 року, розгляд справи було відкладено на 19.01.2022 року (а. с. 25).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки на 19.01.2022 року адресоване ОСОБА_2 , повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 29).

При цьому на представництво інтересів ОСОБА_2 на підставі укладеного 21.01.2019 року договору №1 про надання правової допомоги діяв адвокат Огороднік І.М., який 19.01.2022 року подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та був присутній у підготовчому судовому засіданні, в якому було встановлено 15-денний термін для подання відзиву.

Відповідно до протоколу судового засідання від 19.01.2022 року розгляд справи було відкладено на 15.02.2022 року (а. с. 37 - 38).

09.02.2022 року адвокатом Огородніком І.М. подано до суду заяву про відкладення розгляду справи (а. с. 41).

Відповідно до протоколу судового засідання від 15.02.2022 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 21.03.2022 року (а. с. 47).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки на 21.03.2023 року, адресоване ОСОБА_2 , повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 69).

Розгляд справи, призначений на 21.03.2022 року, не відбувся у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Розгляд справи було відкладено на 20.04.2022 року (а. с. 49).

19.04.2022 року адвокатом Огородніком І.М. до суду подано заяву, в якій адвокат вказав, що з початку березня 2022 року ним було втрачено зв`язок з ОСОБА_2 , через що він не може належним чином представляти її інтереси, оскільки незрозумілою є її правова позиція. Також адвокат зазначив, що через початок процедури розірвання договору про надання правової допомоги не може на даний момент представляти її інтереси з метою уникнення неупередженості та непорушення принципів адвокатської етики (а. с. 64).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки на 20.04.2023 року, адресоване ОСОБА_2 , повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 70).

Розгляд справи, призначений на 20.04.2022 року, не відбувся у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Розгляд справи було відкладено на 01.06.2022 року (а. с. 67).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки на 01.06.2023 року, адресоване ОСОБА_2 , повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 72).

Відповідно до протоколу судового засіданні від 01.06.2022 року було постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті. Та ухвалено заочне рішення (а. с. 78, 79, 80 - 81).

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2022 року закрито підготовче засідання по справі. Призначено справу до розгляду по суті.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не було вирішено питання щодо постановлено ухвали про заочний розгляд справи.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме - розглянуто справу за відсутності відповідачки, щодо якого відсутні відомості про належне її повідомлення, крім того не було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

За приписами п. 3 ч. 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Щодо суті спору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 512 ЦК України , Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Предметом спору по даній справі є - стягнення безпідставно набутих грошових коштів, які були сплачені ОСОБА_2 на виконання договору позики, за яким право вимоги було передано ОСОБА_1 ..

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до договору позики від 27.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., представник Позикодавця - ОСОБА_2 передав, а Позичальник - ОСОБА_3 прийняла у власність кошти у сумі 736 851,00 грн., що на момент укладення цього договору становило - 27 140,00 доларів 00 центів США без нарахування відсотків та зобов`язалася повернути її у строк до - 27.09.2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики ОСОБА_3 27.03.2017 року було укладено Іпотечний договір (а. с. 9 - 15).

21.02.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. посвідчено заяву ОСОБА_2 , якою відповідачка сповістила, що між нею та громадянкою ОСОБА_3 було укладено:

- договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 27.03.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №945, зі всіма змінами та доповненнями до нього;

- іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 27.03.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №946, за якими свої зобов`язання ОСОБА_3 станом на 21.02.2018 року не виконала.

Вказаною заявою ОСОБА_2 повідомила, що 21.02.2018 року отримала від громадянина ОСОБА_1 суму боргу в повному обсязі, в рахунок виконання зобов`язань ОСОБА_3 за вищевказаними договорами, та надала згоду, що в зв`язку з виконанням вищевказаних зобов`язань, що ОСОБА_1 переходять всі права та обов`язки Позикодавця/Іпотекодержателя за вищевказаними договором позики та іпотечним договором. В зв`язку з переведенням на ім`я ОСОБА_1 всіх прав та обов`язків Позикодавця/Іпотекодержателя за вищевказаними договорами, ОСОБА_2 , вважає, що всі розрахунки проведені в повному обсязі, майнових та немайнових претензій до ОСОБА_1 , а також до Позичальника/Іпотекодавця ОСОБА_3 не має (а.с.8).

Позивачем не доведено факту переходу права вимоги за договором позики від 27.03.2017 року та за іпотечним договором. Заява ОСОБА_2 не містить відомостей про суму боргу за договором позики станом на момент засвідчення вищевказаної заяви. Крім того, позивачем не було надано доказів виконання зобов`язань за договором позики, в рахунок погашення боргу за боржника.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

22.03.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишовою Н.Г. посвідчено заяву ОСОБА_2 , якою відповідачка повідомила, що отримала від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі - 1 185 776 (один мільйон сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 25 коп., що в еквіваленті складає 43 675 (сорок три тисячі шістсот сімдесят п`ять) доларів США, повністю до підписання цієї заяви, у виконання нею умов Догвоору позики, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 27.03.2017, за Р. № 945, та Додаткових договорів до договору позики від 28.09.2017 за Р. № 2551, від 27.11.2017 за Р. № 3125 та від 15.05.2018 за Р. №1623, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., що включає суму позики та розмір штрафних санкцій згідно умов п. 13 вищезазначеного Договору позики (а. с. 7).

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

За частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідно встановити факт їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Застосування положень статті 1212 ЦК України передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно.

Оскільки правовою підставою набуття відповідачем грошових коштів був договір позики від 27.03.2017 року, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування статті 1212 ЦК України.

Вказані висновки містяться в постанові Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі №755/3102/21.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про повернення сплачених позивачем відповідачу грошових коштів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Антіпова Є.В., діючого від імені ОСОБА_2 , є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 ..

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Антіпова Євгена Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 липня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе