Справа № 202/4884/23
Провадження № 2/202/1497/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2023 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання - Карасьової Г.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Самодерженкова Тетяна Олександрівна, через підсистему «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Обґрунтування позову зазначено, що 04 листопада 2020 року між ОСОБА_1 як Позикодавцем та ОСОБА_2 як Позичальником укладено договір позики грошових коштів, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ісаченко М.О., за реєстровим № 1691. Відповідно до умов пункту 1 договору Позикодавець ОСОБА_1 передав у власність Позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 68 640,00 гривень 00 копійок, що еквівалентно складає 2400 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленого станом на день укладення цього договору (1 долар США дорівнює 28,60 гривень), а Позичальник ОСОБА_2 зобов`язується у строк до 04 листопада 2021 року включно, у порядку та на умовах, передбачених цим договором, повернути Позикодавцю ОСОБА_1 таку суму грошових коштів в національній валюті, що буде еквівалентна 2400 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленого станом на день повернення позики (остаточного розрахунку). Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору (04 листопада 2020 року), що підтверджується розпискою Позичальника.

Того ж дня між сторонами укладено договір іпотеки для забезпечення виконання умов договору позики. Предметом іпотеки (п.1.2. договору іпотеки) є однокімнатна квартира житловою площею 19,7 кв. м, загальною площею 31,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п.2.1 Договору узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 116300,00 гривень.

Відповідач не повернув суму позики в установлений договором строк у повному обсязі. Таким чином, грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку. Сума основного боргу за офіційним курсом НБУ (36,5686 грн за 1 дол.США) на 03 березня 2023 року, що еквівалентно складає 2400 доларів США, становить - 87764,64 гривень. Згідно з п.12 договору у випадку прострочення повернення суми позики (залишку суми позики, зазначеної в п.1 цього договору, на кінцеву дату повернення позики) в строк згідно п.1 цього договору Позичальник зобов`язаний сплачувати Позикодавцю пеню у розмірі 5% від неповерненої суми позики за кожний день прострочення. Сума пені у розмірі 5% від неповерненої суми позики за кожний день прострочення становить - 342565,20 гривень.

Враховуючи наведене представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 434633,14 гривень, з яких: сума основного боргу 87 764,64 гривень, сума пені 342565,20 гривень, сума судового збору 4303,30 гривень.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали.

07 квітня 2023 представник позивача усунула недоліки, зазначені в ухвалі судді від 28.03.2023 року.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористалась.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, натомість в матеріалах справи наявна заява представника позивача в якій останній просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що 04 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ісаченко М.О., за реєстровим № 1691(далі - Договір).

Відповідно до умов пункту 1 Договору ОСОБА_1 передав у власність у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 68640,00 гривень, що еквівалентно складає 2400 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленого станом на день укладення цього договору (1 долар США дорівнює 28,60 гривень), а ОСОБА_2 зобов`язується у строк до 04 листопада 2021 року включно, у порядку та на умовах, передбачених цим договором, повернути ОСОБА_1 таку суму грошових коштів в національній валюті, що буде еквівалентна 2400 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленого станом на день повернення позики (остаточного розрахунку).

Передачу грошей було здійснено до підписання 04 листопада 2020 року, що підтверджується розпискою відповідача.

Відповідно до п.3 договору позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов`язується прийняти позичену суму до настання строку, зазначеного в п.1 цього договору.

Пунктом 4 договору Сторони домовились, про те що Позика повертається частинами в національній валюті, починаючи з грудня 2020 року, кожного місяця до четвертого числа включно, в сумі не менш еквіваленту 100 (сто) доларів США за курсом НБУ станом на день сплати частини позики, на один календарний місяць шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позикодавця відкритий в Маріупольської філії АТ «КБ Приватбанк», номер картки НОМЕР_1 з обов`язковим зазначенням Прізвища та Ім`я особи, що здійснюю платіж, або готівкою, що підтверджуватиметься заявою Позикодавця підпис на якій повинен бути засвідчений нотаріально або відповідним платіжним документом, що підтверджує переведення коштів.

Згідно з п.5 договору сторони домовилися, що фактом, який підтверджуватиме прострочення виконання Позичальником зобов`язань по поверненню позики та безспірність заборгованості, буде прострочення виплати відповідної частини суми позики згідно з п.4. цього договору більше одного місяця або прострочення повернення залишку суми позики більше семи днів з кінцевої дати повернення позики згідно п.1. цього Договору.

Відповідно до п.11 договору у випадку прострочення повернення суми позики Позичальник зобов`язаний на вимогу Позикодавця сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У випадку прострочення Позичальником оплати частки з суми позики згідно з п.4 цього договору Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 30% (тридцять відсотків) від суми простроченого платежу ( мінімальної частки з суми позики, що сплачується в місяць згідно п.4 цього договору) за кожний день прострочення. Сплата пені, передбаченого цим пунктом, не звільняє Позичальника від виконання зобов`язань, за порушення яких вони передбачені.

Окрім того, 04 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ісаченко М.О., за реєстровим № 1693. Предметом іпотеки (п.1.2. договору іпотеки) є однокімнатна квартира житловою площею 19,7 кв. м, загальною площею 31,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.2.1 Договору узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 116300,00 гривень. Пунктом 5.1 договору іпотеки сторони вирішили, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено шляхом позасудового врегулювання на підставі цього застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яке вважається та має силу договору про задоволення вимог згідно зі ст. 36 Закону України "Про іпотеку". Способом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку", а саме: іпотекодавець та іпотекодаржатель цим встановили, що в разі незадоволення вимоги по виконанню договору позики для задоволення цієї вимоги право власності на предмет іпотеки переходитиме до іпотеко держателя ОСОБА_1 (п. 5.2.1 договору).

Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже за діючими положеннями законодавства умови про предмет договору в будь-якому випадку є істотною умовою, без якої неможливо встановити суть зобов`язання.

Частиною 2 статті 640 ЦК України врегульовано момент укладення договору, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

В правовій доктрині залежно від моменту виникнення прав і обов`язків у сторін договору розрізняють два види договорів: консенсуальні і реальні.

Консенсуальні договори це договори, які вважаються укладеними з моменту досягнення угоди зі всіх істотних умов у формі, необхідній за законом.

Реальними визнаються договори, в яких для виникнення прав і обов`язків недостатньо угоди, а необхідна ще й передача речі (речей).

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Наведені норми статті 1046 ЦК України розкривають поняття такого окремого виду цивільного зобов`язання як позика, встановлюючи його зміст та момент укладення договору.

З аналізу даної норми вбачається, що предметом договору позики можуть бути, зокрема, грошові кошти, які передаються однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) з обов`язковим поверненням суми позики. При цьому для укладення договору позики обов`язковим є передання грошей позичальникові, тобто даний вид договору є реальним.

Після передання грошей договір вважається укладеним та у сторін виникають взаємні права та обов`язки, зокрема у позичальника виникає обов`язок повернути всю суму коштів.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до Договору та розписки від 04.11.2020 року, виданої та підписаної ОСОБА_2 , вбачається, що він взяв у позивача грошові кошти в сумі 68640,00 гривень, що еквівалентно 2400 доларів США.

При цьому,відповідно до п.1 Договору, ОСОБА_2 зобов`язується у строк до 04 листопада 2021 року включно, у порядку та на умовах, передбачених цим договором, повернути ОСОБА_1 таку суму грошових коштів в національній валюті, що буде еквівалентна 2400 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленого станом на день повернення позики (остаточного розрахунку).

Курс гривні до долара США за офіційним курсом НБУ, станом на 03.03.2023 року (день здійснення розрахунку боргу) становить 36,5686 грн. за 1 долар США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст.ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання.

Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має резюмувати безперечне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, суд погоджується із доводами представника позивача про фактичне порушення прав позивача.

Через неналежне виконання відповідачем умов Договору за відповідачем наявна заборгованість, яка відповідно до розрахунку наданого позивачем, станом на 03.03.2023 року, становить 87764,64 гривень (2400 доларів США*36,5686 грн.).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. (ст. 550 ЦК України).

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Часинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В пункті 12 Договору у випадку прострочення Позичальником повернення суми позики (залишку суми позики, зазначеної в п.1 цього договору, на кінцеву дату повернення позики) в строк згідно п.1 цього договору Позичальник зобов`язаний сплачувати Позикодавцю пеню у розмірі 5% від неповерненої суми позики (залишку суми позики) за кожний день прострочення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення повернення суми позики, за період з 05.11.2021 до 21.02.2022 року, розмір пені складає 342565,20 гривен.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, від 21.08.2019 року по справі № 757/9352/17.

Судом встановлено, що у зв`язку зі невиконанням відповідачем в повному обсязі своїх зобов`язань за Договором позики, сума заборгованості за основним зобов`язанням, станом на 03.03.2023 року складає 87764,64 гривень.

Однак, сума пені, що розрахована позивачем у відповідності до умов Договору позики (342565,20 гривень), майже у чотири рази перевищує суму простроченого зобов`язання.

Даний розмір неустойки не можна вважати таким, що відповідав би завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Таким чином, суд вважає можливим зменшити розмір пені до розміру основного грошового зобов`язання за договором позики (87764,64 гривень), що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Відповідач до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході розгляду справи відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо повернення суми позики чи спростування посилань позивача, зокрема, розрахунку заборгованості, а тому суд вважає доведеним факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором позики від 04.11.2020 року.

Суд враховує неможливість позивачем, на даний час, здійснити повернення позики, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, заборону на що встановлено п. 5-2 Розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» відповідно до якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки).

Враховуючи наведене, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач не повернув взяті ним у позику грошові кошти, тобто не виконав зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики від 04.11.2023 року, станом на 03.03.2023 року в розмірі 175529,28 гривень, що складається з: 87764,64 гривень - сума основного боргу; 87764,64 гривень - розмір неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем були понесені витрати на оплату судового збору у розмірі у розмірі 4303,30 гривень за подання позовної заяви.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення вимог ОСОБА_1 , у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору пропорційн до розміру позовних вимог, що складає 1755,30 гривень.

Керуючись ст. ст.4,12,13,81,137,141, 263,265, 259, 268, 280-282 351,352,355 ЦПК України, ст.ст.545,625,1046,1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 )на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 )суму боргу за Договором позики від 04 листопада 2020 року, станом на 03.03.2023 року в розмірі 175529,28 гривень, з яких: 87764,64 гривень - сума основного боргу; 87764,64 гривень - розмір неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 )на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 )судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1755,30,13 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його складення в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський