Справа № 464/1976/23
пр.№ 2/464/874/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: судді Шашуріної Г.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 464/1976/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м. Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами на загальну суму 60 704,00 гривень, яка складається з: за кредитним договором № /342845 в розмірі 20 000,00 грн (5 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 000 грн сума заборгованості за відсотками); за кредитним договором № 11878-12/2020 в розмірі 14 300,00 грн (6 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 800 грн сума заборгованості за відсотками); за кредитним договором № 3511574 в розмірі 26 404,00 грн (8 050 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 354 грн сума заборгованості за відсотками), покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 07 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, вказує, що у матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтвердили факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок, який належить відповідачу та жодних доказів, окрім розрахунку заборгованості та витягу з реєстру боржників до договору факторингу, які підписані представником позивача а не первинним кредитором позивачем не надано, Вказує, що проценти у договорах перевищують тіло кредиту вдвічі, що є несправедливими у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому в цій частині просить визнати недійсними договори. Зауважує, що за усіма трьома договорами кредитори нараховували проценти після спливу строку кредитування, що є незаконним.

Представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, в якому просить позов задоволити у повному обсязі. Водночас представником долучено інформаційну довідку про проведення транзакції та первинні розрахунки за договорами № 3511574 від 16.01.2021 та № 11878-12/2020 від 19.12.2020.

Представником позивача подано клопотання про долучення доказу довідки ТОВ «Авенсус Україна» про успішність проведення операції на суму 8050 грн.

Відповідачем подано заперечення на клопотання позивача про долучення доказів, покликаючись що позивачем вказаний доказ повинен був подаватись разом з позовною заявою та такий доказ не містить повного номеру картки, ПІБ особи, яка належать та картка та підставу проведення транзакції.

Учасники справи у судове засідання призначене на 10:30 год 10 липня 2023 року не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого.

Представник позивача скористався правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

У відповідності до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.

У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).

19 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено кредитний договір № 11878-12/2020 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора з надісланням на його номер мобільного телефону.

За умовами договору із додатком, що є невід`ємною його частиною, товариство надає клієнту кредит у розмірі 6 500 грн строком на 30 днів зі сплатою 365,0 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,00 % на добу, що в цілому становить 1 950 грн. Датою укладення договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта - рахунок позичальника № НОМЕР_1 хх-хххх-6000.

На підставі договору факторингу № 11082021 від 11 серпня 2021 року (з актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (клієнт) та позивачем (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором.

Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 6500,00 грн кредиту на карту НОМЕР_2 через платіжний сервіс «Platon», що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» (як технологічного оператора платіжних послуг) від 18 травня 2023 року за № 761/05. Аргументованих тверджень, які б ставили під сумнів даний доказ, відповідачем не висловлено, а тому такий береться до уваги.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, а відтак, згідно з розрахунком позивача має заборгованість 14 300 грн, яка складається з наступного: 6 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 800,00 грн сума заборгованості за відсотками.

У п.4.3 договору міститься умова, що у разі неповерненням клієнтом кредиту у визначений строк проценти, передбачені у п.1.3 цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

За розрахунком позивача розмір процентів за п.4.3 становить 5 850 грн (14300 грн 6500 грн 1 950 грн), а відповідач стверджує щодо непропорційності розміру компенсації та недійсності договору з підстав порушення прав споживачів.

Надаючи оцінку таким аргументам, суд виходить з того, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Свобода договору, право споживача відмовитися від укладення договору про надання споживчого кредиту або відкликати згоду на укладення такого договору не звільняє банк від обов`язку укладати правочин відповідно до вимог актів цивільного законодавства, в тому числі, з урахуванням вимог законодавства про захист прав споживачів. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 335/13202/18.

Зважаючи та викладене, суд визнає несправедливими оспорюваний пункт 4.3 кредитного договору з огляду на те, що він встановлює вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань, що має наслідком відмови у стягненні 5 850 грн. Суд погоджується із слушними доводами відповідача у цій частині.

Доказів неправильності чи відсутності заборгованість за основною сумою боргу та у розмірі 6 500,00 грн та 1 950 грн за відсотками (всього 8 450 грн) відповідачем не надано, а тому такий береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем, що останнім доведено.

Надаючи оцінку укладеному кредитному договір № 3511574 від 16 січня 2021 року, суд установлює наступне.

16 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено кредитний договір № 3511574 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора з надісланням на його номер мобільного телефону.

За умовами договору із додатком, що є невід`ємною його частиною, товариство надає клієнту кредит у розмірі 8 050,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 1,90 % у день, що в цілому становить 3 900,23 грн. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карки № НОМЕР_2 або іншої платіжної карки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою надання кредиту.

На підставі договору факторингу № 26082021 від 26 серпня 2021 року (з актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна» (клієнт) та позивачем (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором.

Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 8 050,00 грн кредиту на карту НОМЕР_2 , що підтверджується інформаційною довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНКТРАКТОВИЙ ДІМ» від 31 травня 2023 року за № 2771. Аргументованих тверджень, які б ставили під сумнів даний доказ, відповідачем не висловлено, а тому такий береться до уваги.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, а відтак, згідно з розрахунком позивача має заборгованість 26 404,00 грн, яка складається з наступного: 8 050,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 354,00 грн сума заборгованості за відсотками.

У п.7.4 договору міститься умова, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 386,40 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 88,55 грн, починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але у будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів», нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим договором, обмежується сумою, визначеною відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом ст.ст.549 ЦК України забезпечення зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею) грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами ст.536 ЦК України.

Аналіз наведених законодавчих приписів свідчить, що штраф та проценти є відмінними поняттями.

Незважаючи на погодження у договорі нарахування штрафів за невиконання/неналежне виконання зобов`язань, розрахунок позивача таких не містить. Натомість у розрахунку, чим і обґрунтовано позовні вимоги, нараховано 14 454 грн процентів (26 404,00 грн 8050 грн 3900,00 грн), яких сторонами узгоджено не було. Застосування позивачем ст.625 ЦК України, якою передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ні матеріали справи, ні розрахунок не містять.

Зважаючи на викладене у своїй сукупності, розрахунок процентів у розмірі 14 454 грн не ґрунтується на умовах укладеного договору та не узгоджується з ним, на боржника не може бути покладений обов`язок щодо сплати такого, у зв`язку з чим у такому слід відмовити.

Доказів неправильності чи відсутності заборгованість за основною сумою боргу та у розмірі 8050,00грн та 3900,23 грн за відсотками (всього 11 950,23 грн) відповідачем не надано, а тому такий береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем, що останнім достеменно доведено.

Досліджуючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № /342845 від 30 листопада 2020 року, виходить із наступного.

30 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено кредитний договір № /342845 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора з надісланням на його номер мобільного телефону.

За умовами договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сторонами погоджено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом рахунок позичальника № НОМЕР_3 хх-хххх-8891.

На підставі договору факторингу № 08122021 від 08 грудня 2021 року з додатком, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (клієнт) та позивачем (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором.

Позивач, будучи обізнаним про те, відповідач заперечує отримання кредитних коштів за кредитним договором, не надав доказів на підтвердження позовних вимог.

Наданий фінансовою компанією розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників до договору факторингу самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано.

Позивач у заяві по суті спору вказав на інформаційну довідку про здійснення перерахування коштів відповідачу за кредитним договором № /342845 від 30 листопада 2020 року, однак таку обставину не підтвердив та указаний письмовий доказ суду не надав. Зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати у позивача згаданий доказ.

До того ж суд звертає увагу, що позивач просив розглянути справу у відсутності його представника, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Беручи до уваги викладене, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Недоведеність позовних вимог в цій частині має наслідком відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором № /342845 від 30 листопада 2020 року.

Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.

Інші доводи сторони відповідача є формальними та жодним чином не впливають на висновки суду, зводяться до намагання уникнути від цивільної відповідальності.

З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитними договорами, які ним не виконувалися належним чином, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення суми боргу у розмірі 20 400 грн з відповідача з наданням переконливих доказів є підставними та позов підлягає до задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитних договорів.

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 902 грн судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за кредитним договором № 11878-12/2020 від 19 грудня 2020 року у розмірі 8 450, 00 грн та за кредитним договором № 3511574 від 16 січня 2021 року у розмірі 11 950, 23 грн, а також 902 грн судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», , м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1

Повне рішення суду складено 10 липня 2023 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Г.О.Шашуріна