Справа №295/8933/23
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

11 липня 2023 року

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та визнання права власності за набувальною давністю.

Статтями 175, 177 ЦПК України встановлено обов`язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов`язок дотримання яких покладається на позивача.

Пунктом 4 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога, яка одночасно є способом захисту порушеного права.

Позивачем у позові вказано, що він звертається до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та визнання права власності за набувальною давністю.

Разом з тим, у позові позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , квартири згідно з наданих документів, та вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивач у позові не заявляє.

Таким чином, позивачу слід привести мотивувальну та прохальну частину позовної заяви у відповідність одна одній.

Також як видно зі змісту позову, об`єкт спірного нерухомого майна є квартирою, однак у позові позивач посилається на те, що об`єкт спірного нерухомого майна є будинком, що слід виправити.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зміст позову не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання права власності за набувальною давністю, а також не зазначено доказів, що підтверджують такі обставини.

Крім того, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

В пункті 2 частини 1 статті 176 ЦПК передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №907/9/17 від 26.02.2019 та Касаційної цивільної палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №307/23/18.

Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

Позивачем не визначено ціни позову, яка повинна виражатися вартістю спірного майна, та до позову не долучено доказів щодо визначення вартості спірного нерухомого майна, яка має бути актуальною на момент звернення до суду, що має бути підтверджено належними доказами (зокрема, висновком спеціаліста), виходячи з яких можливо визначити дійсну вартість об`єкту спірного нерухомого майна на день звернення з позовом до суду та суму судового збору.

Отже позивачу необхідно визначити ціну позову та надати до суду докази щодо вартості спірного майна, яка є актуальною на момент звернення до суду.

Частинами 3, 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо; до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позові зазначено, що позивач звільнений від сплати судового збору, однак доказів того, що позивач має пільги зі сплати судового збору, встановлені ст. 5 Закону України «Про судовий збір», до позову не додано.

Позивач у позові заявляє майнову вимогу - визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю, розмір якої визначається вартістю спірного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2023 становить 1073,60 грн; за позовну вимогу майнового характеру, пред`явлену фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2023 становить 1073,60 грн, і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2023 становить 13 240,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки ціну позову не визначено та не підтверджено належними доказами, тому визначити розмір судового збору за вимогу майнового характеру не вбачається за можливе

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір за ставками станом на 01.01.2023, розмір якого необхідно визначити з підтвердженої належними доказами вартості спірного нерухомого майна, яка є актуальною на момент звернення з позовом до суду, та надати до суду докази його сплати або повідомити суду відповідною заявою інші підстави для звільнення від сплати судового збору, за їх наявності.

У разі заявлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, також має бути сплачений судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру у сумі по 1073,63 грн.

За наявності підстав, визначених 8 Закону України «Про судовий збір», ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, позивач має право заявити клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Судовий збір підлягає сплаті на рахунок: отримувач: ГУК у Жит.обл/Богун. р-н/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 37976485, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат), номер рахунку UA0006831, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивач у позові просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , квартири згідно з наданих документів.

До позову позивач долучив лише копію заповіту від 21.03.1997, однак заповіт не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на нерухоме майно.

У позові відсутнє посилання докази щодо права власності на спірне нерухоме майно, та будь-яких доказів щодо права власності на квартиру до позову не долучено.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156 св 18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 (провадження №12-291 гс 18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15.11.2022 у справі №293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

Однак, у позові відсутнє обґрунтування та посилання на докази щодо підстав набуття позивачем у володіння майна, на яке він просить визнати за ним право власності за набувальною давністю, порядку володіння таким майном, та до позову такі докази не долучені, так само як і не міститься обґрунтування щодо того, чи має спірне нерухоме майно власника, чи його власник відомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, тощо.

Також, відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позові повинно міститися підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Даний позов поданий до суду ОСОБА_1 , однак у позові зазначено, що ОСОБА_4 не подано іншого позову (позовів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що потребує уточнення.

Крім того, позовну заяву ОСОБА_1 подано до суду представником Криницьким О.М., який діє на підставі довіреності від 03.11.2020.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

У статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Виключення передбачені лише для трудових спорів та малозначних справ.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ч.3 ст.274 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Аналіз норм ч.6 ст.19 та ч.3 ст.274 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що дана справа не є малозначною, зважаючи на те, що позивачем порушується питання про визнання права власності на квартиру за набувальною лавністю.

Таким чином, враховуючи значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, справа не є малозначною та підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження.

За змістом ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до п/п 11 п.16-1 розділу ХV Конституції України представництво у судах першої інстанції з 1 січня 2019 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Згідно з ч.4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Проте, до позовної заяви не додані докази про те, що ОСОБА_5 є адвокатом.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України якщо заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, її необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та визнання права власності за набувальною давністю - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків упродовж 7 (семи) днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали надіслати позивачу.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Воробйова