_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3532/23
Провадження № 2/947/1380/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

за участю секретаря судового засідання - Тіщенка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири в порядку поділу майна подружжя, суд-

ВСТАНОВИВ:

26.01.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Розенбойм Ю.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальна площа 55 кв.м, житлова площа 30,1 кв.м, яка складається з двох кімнат; вирішити питання про судові витрати.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2023 року вказану справу передано судді Салтан Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 03.02.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири в порядку поділу майна подружжя. Розгляд цивільної справи призначено у порядку загального позовного провадження.

Згідно Розпорядження № 43 від 14.04.2023 року відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 947/3532/23, провадження № 2/947/1380/23.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2023 року, вказану цивільну справу передано судді Гниличенко М.В..

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.04.2023 року цивільна справа № 947/3532/23 була прийнята до провадження судді Гниличенко М.В. та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Розенбойм Ю.О. до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, направили до суду заяву, якою позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до судовогозасідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Савицька О.М. до судового засідання з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, якою не заперечувала розглянути справу за її відсутності та відповідача. Крім того, у судовому засіданні пояснила, що сторона відповідача погоджується з тим, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та має поділитися поровну, однак ними не було подано заяви про визнання позову, оскільки в прохальній частині позову відсутня вимога про припинення права власності на частку спірної квартири.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 / до шлюбу « ОСОБА_3 »/ 16.08.2017 року уклали шлюб, який зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1910, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 16.08.2017 року. /а.с.9/.

У період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжям була придбана у власність двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення права власності на квартиру є Договір купівлі-продажу квартири від 04.07.2019 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г./14/.

Відповідно до п.11 вказаного договору зазначено, що нерухомість, яка є предметом цього договору, є спільною сумісною власністю подружжя, придбана продавцем ОСОБА_2 в період перебування в зареєстрованому шлюбі./а.с.15/

Реєстрація права власності на квартиру за відповідачем ОСОБА_2 підтверджена Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири від 20.01.2023 року № 320731773.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21.03.2023 року у справі № 947/3278/23 шлюб, укладений 16.08.2017 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.

На теперішній час питання поділу квартири не вирішено, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Крім того, суд зауважує про те, що даний спір виник із сімейних (майнових) правовідносин, що стосуються нерухомого майна подружжя, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Підстави припинення права власності, передбачено ст.346 ЦК України, та не підлягають застосуванню у даному спорі, оскільки у разі виділу або поділу майна, що є у спільній частковій власності співвласників у порядку ст.ст.364,365,367 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, однак у даному випадку питання щодо поділу майна подружжя регламентовано нормами СК України.

Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому здійснює розподіл квартири пополам, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частину квартири.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при зверненні до суду позивачем було здійснено оплату судового збору в розмірі 4735,21 грн. відповідно до квитанції 6599-6379-3784-8466 від 25.01.2023 року, яка підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 258, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.60, 61,63,69,70,71 СК України, ст.ст.3,16,368,346 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири в порядку поділу майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальна площа 55 кв.м., житлова площа 30,1 кв.м.; опис: складається з двох кімнат.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати у розмірі 4735,21/чотири тисячі сімсот тридцять п`ять/ грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.07.2023 року.

Суддя Гниличенко М. В.