Справа №465/2320/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Сливка І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування даного позову вказує на те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 781205, 05 січня 2023 року о 13 год. 10 хв. на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , будучи оператором АЗС «Ойлгазтрейд», здійснювала роздрібну торгівлю пальним, а саме 8000 л дизельного палива та 5000 л бензину А-95 без одержання документів дозвільного характеру, а саме дозволу державної служби України з питань праці і експлуатації обладнання, дозволу державної служби України з питань праці щодо виконання газонебезпечних робіт, дозволу департаменту екології та природніх ресурсів на викиди забруднюючих речовин, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.161-1 КУпАП. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 березня 2023 року закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 24.03.2023 року. Позивач зазначає, що складення протоколу про адміністративне правопорушення викликало в неї душевні хвилювання та страждання, приниження її честі та гідності. Внаслідок протиправних дій, позивачу довелось в судовому порядку доводити свою невинуватість, витрачати відповідний час, наймати адвоката для надання правової допомоги, послуги якого оцінює у 10 000 грн, та відвідувати судову установу, що стало наслідком втрати багато свого часу, втрати роботи та вимушених змін у житті позивача, незручностей, негативних емоцій та хвилювань, внаслідок чого завдано значної моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 50000 гривень. У зв`язку з цим, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач або її представник в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, в режимі відеоконференції на зв`язок не вийшли. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником відповідача відсутня, а відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначених представників.

Від представника відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли пояснення на позовну заяву, в якому представник Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Водночас, суд врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суду також не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача та представників третіх осіб прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечить участь у судовому засіданні уповноваженого представника.

З врахуванням тривалості провадження у справі, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Суд встановив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 781205, 05 січня 2023 року о 13 год. 10 хв. на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , будучи оператором АЗС «Ойлгазтрейд», здійснювала роздрібну торгівлю пальним, а саме 8000 л дизельного палива та 5000 л бензину А-95 без одержання документів дозвільного характеру, а саме дозволу державної служби України з питань праці і експлуатації обладнання, дозволу державної служби України з питань праці щодо виконання газонебезпечних робіт, дозволу Департаменту екології та природніх ресурсів на викиди забруднюючих речовин, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.161-1 КУпАП.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 березня 2023 року закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вказана постанова набрала законної сили 24.03.2023 року.

Крім цього, як вбачається зі змісту вказаної постанови, судом встановлено, що службові особи ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області та ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області систематично порушують порядок складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені Главою 12 КУпАП «Адміністративні правопорушення в галузі торгівлі, громадського харчування, сфері послуг, в галузі фінансів і підприємницькій діяльності», складаючи такі не на посадових осіб суб`єктів господарювання, а на їхніх найманих працівників, що призводить до уникнення винними особами притягнення до адміністративної відповідальності. За вказаних обставин, про факти, наведені в постанові, які систематично допускаються службовими особами, слід повідомити ГУ НП у Львівській області для вжиття відповідних заходів і належного реагування.

Позивач зазначає, що складення протоколу про адміністративне правопорушення викликало в неї душевні хвилювання та страждання, приниження її честі та гідності. Внаслідок протиправних дій, позивачу довелось в судовому порядку доводити свою невинуватість, витрачати відповідний час, наймати адвоката для надання правової допомоги, послуги якого оцінює у 10 000 грн, та відвідувати судову установу, що стало наслідком втрати багато свого часу, втрати роботи та вимушених змін у житті позивача, незручностей, негативних емоцій та хвилювань, внаслідок чого завдано значної моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 50000 гривень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені ст. 1173 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює органи державної влади або місцевого самоврядування, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1173 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, тим, що від дня складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 781205 від 05 січня 2023 року до дня ухвалення судового рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення пройшло близько трьох місяців і за цей час позивач витратила багато зусиль для вивчення актів законодавства, змушена була через суд відновлювати свої права, звертатись до адвоката, послуги якого оцінює у розмірі 10000 грн, що свідчить про зміни її звичайного ритму життя та душевні переживання та страждання, які оцінює у розмірі 50000 грн

Суд зазначає, що сам по собі факт складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та факт наявності рішення суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, не свідчить про незаконність дій відповідачів, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України, а також не звільняє позивача від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування шкоди.

Разом з цим, позивач не надала достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачами моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При вирішенні справи, суд виходить з того, що порушене право позивача відновлено шляхом прийняття рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом моральної шкоди у даній справі.

Таким чином, сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення не є доказом заподіяння позивачу моральної та майнової шкоди та не є підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким закрито провадження із вказаних підстав, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що відносно ОСОБА_1 відповідачами були вчинені неправомірні дії, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням останній майнової та моральної шкоди.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для відшкодування шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_1 до ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р.Волоско