Дата документу 11.07.2023
Справа № 334/5479/23
Провадження № 2/334/2336/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

11 липня 2023 року суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя Фетісов М.В., розглянувши позовну заяву заступника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Шевейка Романа в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки,

встановив:

заступника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Шевейка Романа в інтересах держави в особі Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить внести зміни до пункту 5 договору оренди земельної ділянки від 26.10.2004, укладеного між Запорізькою міською радою та ОСОБА_1 , зі змінами, внесеними додатковою угодою від 02.11.2015, шляхом викладення пункту 5 договору у наступній редакції: «нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 5 933 370,24 гривень в цінах на 2023 рік», та внести зміни до пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 26.10.2014, укладеного між Запорізькою міською радою та ОСОБА_1 , зі змінами, внесеними додатковою угодою від 02.11.2015, шляхом викладення пункту 9 договору у наступній редакції: «орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та в розмірі 178 001,11 гривня, що складає 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за календарний рік у цінах на 2023 рік».

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічний висновок містить у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 920/447/18.

Суддею встановлено, що предметом спору у цій справі є порушене право Запорізької міської ради як власника та розпорядника земель комунальної форми власності на отримання орендної плати у передбаченому законом розмірі, у зв`язку з зазначенням у договорі оренди земельної ділянки від 26.10.2004, укладеного між Запорізькою міською радою та ФОП ОСОБА_1 , зі змінами, внесеними додатковою угодою від 02.11.2015, нормативної грошової оцінки земельної ділянки нижчої, ніж встановлена на теперішній час.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 уклав спірний договір як фізична особа-підприємець, призначення земельної ділянки комерційне використання для розташування торгово-побутового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо орендної плати за господарським договором, яким були визначені зобов`язальні правовідносини сторін спору з оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що зумовлює розгляд спору в порядку господарського судочинства.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 186, 260, 268 ЦПК України, суддя

постановив:

відмовити у відкритті провадження по справі.

Роз`яснити заступнику Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Шевейку Роману та Запорізькій міській раді, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Запорізької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя або безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: