Справа № 314/3121/22
Провадження № 2/314/193/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2023 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільнянськ в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу№314/3121/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги наступним.

15 квітня 2022 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 2500 доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику, в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором.

Вказані вище обставини підтверджуються розпискою написаною ОСОБА_2 в момент передачі їй суми позики у розмірі 2500 доларів США.

Строк повернення грошових коштів у розмірі 2500 доларів США у розписці зазначений до травня 2021 року.

Станом на 07.11.2022 ОСОБА_2 сума позики в розмірі 2500 доларів США йому повернута не була, про що свідчить наявна у позивача розписка.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 2500 доларів США та понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Також, пояснив суду, що кошти в розмірі 2500 доларів США він фактично передав невістці відповідачки, ОСОБА_4 , для придбання квартири.

Розписку з ОСОБА_2 він взяв в якості гарантії того, що кошти будуть повернуті. Розписку написали як відповідачка, так і її невістка.

Він вже колись давав ОСОБА_2 позику в розмірі 1700 доларів США і вона повернула йому борг, тому він був впевнений, що і на цей раз кошти йому будуть повернуті.

Проте, до теперішнього часу жодної суми ні відповідачка, ні її невістка йому не сплатили. Він вважає, що оскільки вони є однією сім`єю, то немає значення, хто буде віддавати борг. У невістки відповідачки троє дітей, проблеми з роботою, тому він вирішив стягнути вказану суму позики саме з відповідачки.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що договір позики є реальним, тобто, укладеним він вважається з моменту передачі грошей (ст.1046 ЦК України). Однак, позивач сам в судовому засіданні підтвердив, що гроші в розмірі 2500 доларів США він передав невістці відповідачки. Крім того, цей факт він підтвердив в позовній заяві, яку писав власноруч та подавав до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя. Також, факт передачі грошей за договором позики саме невістці відповідачки можуть підтвердити свідки, про допит яких нею було заявлено до початку розгляду справи по суті.

Вважає, що договір позики між сторонами не є укладеним, тому жодних правових наслідків він не породжує.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що знає сторони років 15, а з відповідачкою є близькими подругами. Зі слів ОСОБА_6 вона знає, що ОСОБА_7 гроші давав невістці, а ОСОБА_8 примусив написати розписку.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що є сусідкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проживають поряд, через стінку. У неї дуже добрі стосунки з обома. Сам ОСОБА_7 сказав їй, що позичив гроші ОСОБА_10 , невістці ОСОБА_11 , для покупки квартири. Невістка з сином проживають окремо від ОСОБА_11 .

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з статтями 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15.04.2020 відповідачкою ОСОБА_2 було складено розписку про те, що вона бере у борг у ОСОБА_1 2500 доларів США для придбання житла для сина та невістки з внуками, зобов`язується повернути до травня 2021 року.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що грошові кошти в розмірі 2500 доларів США відповідачу передано не було. Цю обставину визнав сам позивач та підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Крім того, обставини передачі грошей були викладені позивачем в заяві до суду «Олександрівського району м.Запоріжжя», завірену копію якої надала представник відповідача. Позивач не заперечував щодо написання ним власноруч цієї заяви.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не було здійснено передачу грошей відповідачці, а отже, договір позики є неукладеним та таким, що не породжує правових наслідків.

Враховуючи викладене, встановлені судом обставини є підставою для відмови в задоволенні вимог щодо стягнення коштів як за неукладеним договором.

Згідно з вимогами п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 10.07 .2023.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

10.07.2023