Справа № 385/189/23
Провадження № 2/385/134/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2023 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Гришака А.М.,

з участю секретаря судового засідання - Подуфалої Т.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Волошина М.Г.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Животовської Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Гайворон Кіровоградської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно за законом, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позов мотивований тим, що 13.12.2022 року, по справі №385/1414/22, провадження №2/385/432/22, суддею Гайворонського районного суду Кіровоградської області винесено ухвалу про відкриття провадження за позовом його матері - ОСОБА_2 , до нього, про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 . Свій позов його мати обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за №660. їй належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Далі зазначає, що у даному будинку я зареєстрований з 10.08.1990 року, але на протязі уже 20-ти років у даному будинку не проживаю. Позивач зазначає, що дійсно з 1990 року зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить моїм батькам, і придбаний ними в 1974 році. У даному ж будинку був зареєстрований його батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 , а також рідний брат - ОСОБА_4 .

Батько помер у 2004 році. На день його смерті, у будинку був зареєстрований та проживав позивач, та його мати. Рідний згадуваний брат був зареєстрований та проживав в іншому місці. Так, після смерті батька, залишається спадкове майно - згадуваний будинок, який, як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом виданого матері, був придбаний батьком відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Гайворонською державною нотаріальною конторою. За життя, батько на випадок своєї смерті, заповіту не залишив. У даному випадку майно батька, що залишилось після його смерті і належало йому, його спадкоємцями повинно було спадкуватись за законом.

Право на спадкування за законом мала мати позивача ОСОБА_5 , позивач та брат позивача ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги. На час смерті батька (відкриття спадщини), разом з ним проживав позивач та відповідач, які є такими що прийняли спадщину після смерті батька. Вказує, що ні він, ні мати заяви про відмову від спадкового майна не писали. Рідний брат протягом встановленого законом строку заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавав.

Отримавши копію згадуваної позовної заяви матері, серед долучених до заяви доказів, позивач побачив свідоцтво про право на спадщину за законом виданого матері, де після смерті батька, вона успадкувала все належне йому майно. До цього, позивач не знав, що мати отримала дане свідоцтво ще у 2005 році. Вона про це ніколи не говорила.

Вказує, що отримання матір`ю свідоцтва про право на все спадкове майно батька, порушено його право на отримання частини даного спадкового майна.

Позивач звернувся до Гайворонської державної нотаріальної контори, де нотаріус ознайомившись із спадковою справою після смерті його батька, витребувавши довідку щодо зареєстрованих осіб на час смерті батька, яку надала позивачу, повідомила про те, що нею було допущено помилку у видачі свідоцтва матері про право на спадщину на все спадкове майно.

За таких обставин, ОСОБА_1 вимушений звертатися до суду з позовом, для захисту своїх прав та інтересів.

Просить суд: визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 18.05.2005 року державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №660, про те, що спадкоємницею майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є в цілому його дружина ОСОБА_2 , в частині частини спадкового майна, яке складається з житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями: веранда, літня кухня, хлів, льох, ворота із хвірткою, колодязь, та знаходиться в АДРЕСА_2 . Припинити право власності ОСОБА_2 на частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями: веранда, літня кухня, хлів, льох, ворота із хвірткою, колодязь, та знаходиться в АДРЕСА_2 , як спадкоємниці майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями: веранда, літня кухня, хлів, льох, ворота із хвірткою, колодязь, та знаходиться в АДРЕСА_2 , як спадкоємцю майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2023 року відкрито провадження у справі порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

03.03.2023 року від відповідача по справі ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому ОСОБА_2 вказує, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, оскільки вимоги Позивача, викладені в позові є необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності, без підкріплення належними доказами. Фактично на день смерті чоловіка в будинку, згідно домової книги, були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 ,, її син ОСОБА_4 , його дружина - ОСОБА_6 . Позивач хоча й був зареєстрований на день смерті чоловіка в будинку, але в будинку не проживав ще з 1998 року, тобто спадщину він не прийняв. Позивач будь яких доказів про те, що він на день смерті спадкодавця проживав у вказаному будинку не надав.

Вимога Позивача про визнання за ним в порядку спадкування права власності на частину будинку АДРЕСА_2 не підлягає задоволенню, оскільки Позивач не довів, що прийняв спадщину .

10.03.2023 р. від представника позивача, адвоката Волошина М.Г. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. В якій представник позивача зазначає, що додатковим підтвердженням того, що позивач був зареєстрований у будинку на день смерті свого батька, є домова книга, де в наявності інформація, що у даному будинку ОСОБА_1 зареєстрований з 10.08.1990 року по даний час. Вказує, що у 2005 році, відповідач обманним шляхом, навмисно повідомила нотаріусу завідомо неправдиву інформацію про відсутність інших спадкоємців - своїх дітей, також спадкоємців першої черги, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, що залишилось після смерті її чоловіка, а батька позивача відповідно. І це свідоцтво на все спадкове майно було нею отримано. З часу придбання даного будинку батьками позивача, він в ньому був зареєстрованим на постійне місце проживання, і проживав у ньому. Ця реєстрація його місця проживання в наявності і на даний час. Іншої реєстрації місця проживання у позивача ніколи не було. За період з 1994 по 2006 роки, місцем постійного його проживання був будинок батьків.

Після 2006 року, внаслідок непорозумінь відповідача з позивачем, конфліктів які почали виникати між ними, у даному будинку позивач проживав періодично, в основному у зимові місяці. Решту часу проживав окремо, наймаючи собі житло. Позивач проживав у даному будинку разом із батьком, як до його смерті, у день його смерті, так і після його смерті.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав зазначених в ньому. ОСОБА_1 додатково наголосив, що на час відкриття спадщини проживав спільно з спадкодавцем.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що був кумом покійного ОСОБА_3 так, як хрестив його сина ОСОБА_4 . До дня смерті спадкодавця ОСОБА_3 , періодично бував за місцем його проживанням по АДРЕСА_2 . З ОСОБА_3 проживала його дружина ОСОБА_2 та двоє синів: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ..

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що працював поліцейським. Коли помер ОСОБА_3 то він в складі оперативної групи виїхав на місце події. ОСОБА_8 , опитував позивача ОСОБА_1 , який був на місці події. ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_9 , що він проживає за даною адресою з своїми батьками. Свідок вказав, що особисто йому не відомо де проживав ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_3 ..

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що проживає поряд з відповідачем ОСОБА_2 . Вказала, що на момент смерті ОСОБА_3 також проживала в сусідньому будинку. ОСОБА_10 майже кожного дня заходила до своїх сусідів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останній помер у 2004 році. На час смерті ОСОБА_3 спільно з ним по АДРЕСА_2 проживали: дружина - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_4 та їх маленька дитина. На день смерті та приблизно 5 років до дня смерті ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 не проживав з своїми батьками. Де він проживав їй не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що проживає поряд з відповідачем ОСОБА_2 . Вказала, що на момент смерті ОСОБА_3 також проживав в сусідньому будинку. В гості до сім`ї ОСОБА_12 особисто не ходив, але бачив хто ходив по подвір`ї. На час смерті ОСОБА_3 спільно з ним по АДРЕСА_2 проживали: дружина - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_4 та їх маленька дитина. На день смерті ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 не проживав з своїми батьками.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що є невісткою відповідача та дружиною брата позивача ОСОБА_4 .. Вказала, що з 2002 року проживала за адресою АДРЕСА_2 . В даному будинку проживали: ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та їх спільна дитина. В 2004 році помер ОСОБА_3 , на час його смерті позивач ОСОБА_1 з ними не проживав. Позивач проживав у своєї дружини в іншому населеному пункті.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що є рідним сином відповідача ОСОБА_2 та братом позивача ОСОБА_1 з народження проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . На час смерті та після смерті ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 не проживав за вказаною вище адресою. В даному будинку проживали: ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та їх спільна дитина. Вказав, що позивач знав, що відповідач ОСОБА_2 оформила на себе спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько відповідача ОСОБА_3 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с. 8), після смерті якої відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно копії Договорів купівлі-продажу від 09.09.1974 року та від 24.05.1976 року вбачається, що власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 був ОСОБА_3 (а.с.103-104, 105-106).

Позивач відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).

Відповідач відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 101).

Судом встановлено, що відповідач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом подачі 18.05.2005 року заяви до Гайворонської державної нотаріальної контори Кіровоградської області про прийняття спадщини, що вбачається з оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №2052 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.100).

Згідно копії свідоцтва про право спадщину за законом від 18.05.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю. - спадкоємицею майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є в цілому його дружина ОСОБА_2 . Спадкове майно на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку глинобитного, критого шифером, розміром житлової площі 3/34,75 кв. м. з побутовими та господарськими будівлями, що знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці фонду АДРЕСА_2 (а.с. 9).

З копії листа від 01.02.2023 року №1338/01245 виданого Гайворонською міською радою Кіровоградської області вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою станом на 27.08.2004 року на постійне місце проживання зареєстровані особи: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).

Норми права та мотиви їх застосування.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Здійснення права на спадкування врегульовано положеннями глави 87 ЦК України.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною третьою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Доводи позивача про наявність обставин постійного проживання його зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є предметом доказування у цій справі у межах заявленого позову та мають значення для правильного вирішення цього спору.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Разом з тим, державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого

2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21).

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини не проживав по АДРЕСА_2 , де на час смерті проживав спадкодавець ОСОБА_3 . Суд вважає такі покази послідовними, достовірними, узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають. Крім того, суд звертає увагу, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 проживали в сусідньому будинку, свідок ОСОБА_10 періодично була в гостях у сім`ї ОСОБА_12 , - та вони достовірно вказали, що позивач не проживав постійно з спадкодавцем на час його смерті. Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 особисто проживали з спадкодавцем на час його смерті в будинку за адресою: АДРЕСА_2 та показали, що позивач не проживав постійно з спадкодавцем на час його смерті.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з огляду на наступне. Так, свідок ОСОБА_7 достовірно не міг пояснити звідки йому відомо, що позивач на час відкриття спадщини проживав спільно з спадкодавцем. Свідок ОСОБА_8 вказав, про те, що йому стало відомо де проживав позивач, на час відкриття спадщини, зі слів самого позивача, коли свідок будучи працівником поліції опитував ОСОБА_1 .

Наведене свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини, будучи лише зареєстрованим у спірному житловому будинку, де проживав спадкодавець ОСОБА_3 , постійно разом з ним не проживав, а тому не вважається таким, що прийняв спадщину у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у зв`язку з чим підстави для визнання за позивачем права власності на спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відсутні.

Отже, на думку суду, позивач ОСОБА_1 всупереч ст. 81 ЦПК України, не довів та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він прийняв спадщину, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті, на що він посилався як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України - у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно за законом - відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2023 року у виді заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо реєстрації права власності, продажу, дарування, міни та інших дій по відчуженню житлового будинку АДРЕСА_2 - скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.07.2023 року.

Суддя: А. М. Гришак

Дата документу 07.07.2023