Постанова

Іменем України

05 липня 2023 року

м. Київ

справа № 335/12292/21

провадження № 61-9916св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги Державної казначейської служби України, представника ОСОБА_1 - адвоката Турчинського Максима Ігоровича, ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року, постановлену у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Кочеткової І. В., на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року, постановлену у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - ГУ НП в Запорізькій області), Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про відшкодування моральної (немайнової) та майнової шкоди.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що 05 травня 2010 року слідчим слідчого відділу Запорізького міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області порушено кримінальну справу № 4671002 відносно нього за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

За наслідками неодноразового розгляду кримінальної справи у судах України, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2013 року кримінальну справу направлено прокурору міста Запоріжжя для проведення додаткового розслідування. На виконання постанови суду та вказівок прокурора слідчого відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000048 від 07 лютого 2014 року.

За наслідками досудового розслідування, остаточною постановою слідчого відділення розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, кримінальне провадження № 0000048, внесене до ЄРДР 07 лютого 2014 року, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Позивач вважав, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та вчинення процесуальних обмежень, йому спричинено моральну шкоду, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, зокрема з батьками, студентами та співпрацівниками, оскільки слідчим було направлено відповідну постанову до ректорату університету про усунення причин та умов, що сприяли злочину, у зв`язку з чим, стало відомо колективу університету та студентам про притягнення його до відповідальності, на час отримання постанови він був студентом ІІ курсу навчання; також вимагало та вимагає від нього додаткових зусиль для організації власного життя.

Позивач стверджував, що за час перебування під судом та слідством у нього погіршився стан здоров`я та взаємовідносини з рідними, йому обмежили право у виїзді за межі Запорізької області та країни через заборону в оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Слідчим накладено арешт на автомобіль, його було поміщено на спецмайданчик, чим обмежено право у користуванні автомобілем та відповідно на час розслідування та розгляду справи обмежено право на розпорядження автомобілем.

Крім того, за службовою халатністю, до статистичних даних були внесені відомості про скоєння позивачем злочину, передбаченого частиною першою статті 186 КК України (грабіж), який є більш тяжким та відноситься до категорії умисних злочинів, що несприятливо відобразилось для нього.

Позивач просив стягнути на відшкодування моральної шкоди 1 120 000,00 грн за період перебування під слідством з 05 травня 2010 року по 31 вересня 2019 року (112 місяців * 10 000,00 грн).

Крім того, за час судового розгляду позивач був вимушений звернутися до адвокатів за наданням юридичної (правничої) допомоги щодо його захисту від незаконного кримінального переслідування, у зв`язку із чим ним понесені витрати у кримінальному провадженні у розмірі 127 000,00 грн.

ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди компенсацію у розмірі 1 120 000,00 грн та компенсацію сум, сплачених у зв`язку із наданням юридичної допомоги у розмірі 127 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року, ухваленим у складі судді Макарова В. О., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, грошові кошти у сумі 1 120 000,00 грн та 127 000,00 грн понесених витрат на правову допомогу у кримінальному провадженню, а всього - 1 247 000,00 грн.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднесено на рахунок держави.

Задовольняючи позов у частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у результаті незаконних дій органу досудового слідства та працівників прокуратури позивач протягом 108 місяців 25 днів (з дня порушення кримінальної справи 05 травня 2010 року та до дня закриття кримінального провадження - 30 вересня 2019 року) незаконно перебував під слідством та судом, що відповідно до статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Визначаючи розмір завданої позивачеві моральної (немайнової) шкоди, суд застосував частину третю статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та дійшов висновку, що мінімальний розмір такої шкоди становить 653 000,00 грн (6 000,00 грн - розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення судом першої інстанції Х 108,25 - строк незаконного перебування під слідством), однак врахувавши тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством - 9 років 25 днів, застосування до нього міри запобіжного заходу - підписки про невиїзд, неможливості виїхати за межі країни тощо, врахувавши ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті й виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав за потрібне стягнути на його користь 1 120 000,00 грн на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно, не обмежуючись законодавчо гарантованим мінімумом відшкодування, оскільки зважаючи на загальний, значний термін перебування під слідством і судом позивача, перевищення визначеного судом розміру моральної (немайнової) шкоди від мінімально встановленого законом розміру є виправданим у цій ситуації.

Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, понесені позивачем за час перебування під судом і слідством у розмірі 127 000,00 грн, суд першої керувався положенням статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 зазнав витрат на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні, факт сплати гонорару та участь адвоката у кримінальному провадженні підтверджується відповідними доказами.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року, ухваленим у складі судді Макарова В. О., заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 335/12292/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУ НП в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, ДКСУ про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 200,00 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Частково задовольняючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції врахував заяву представника Запорізької обласної прокуратури про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 ; дослідив матеріали справи та надані позивачем докази на обґрунтування понесених витрат, дійшов висновку про те, що зазначена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 200,00 грн є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, враховуючи, зокрема, нетривалість судового провадження у справі у суді та час безпосередньо судового розгляду справи по суті, причини відкладення судових засідань у справі.

Суд першої інстанції вважав, що необхідним, обґрунтованим і достатнім розміром судових витрат на правничу допомогу у цій справі буде 3 200,00 грн. Такий розмір витрат відповідає принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи.

При цьому суд врахував, зокрема, і те, що доданий позивачем акт прийому- передачі до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 20 листопада 2021 року за деякими зазначеними витратами є необґрунтованим. Так, зокрема, згідно з актом встановлено, що сторони погодили, що за підготовку, збір доказів та подачу позовної заяви клієнт сплачує адвокату 3 000,00 грн, за участь у судових засіданнях (2 засідання *600,00 грн) - 1 200,00 грн.

Разом з тим, суд вважає недостатньо обґрунтованими та завищеними вартість деяких витрат на послуги адвоката, вказані позивачем у вищезазначеному акті. Зокрема, завищеною, на думку суду, вказана вартість витрат 3 000,00 грн за складання позовної заяви. При цьому суд врахував, що адвокат Турчинський М. І. здійснював захист інтересів ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, яке було закрито слідчим.

Відтак, необхідними і розумними у цій справі витратами на правову допомогу, які понесено позивачем, зокрема, і за підготовку, збір доказів та подачу позовної заяви, суд вважав витрати у розмірі 2 000,00 грн, а всього суд стягнув 3 200,00 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року апеляційні скарги ГУ НП в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, ДКСУ задоволено частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року у цій справі скасовано та прийнято нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, ДКСУ про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, грошові кошти у сумі 491 833,33 грн та 65 000,00 грн понесених витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, а всього - 556 833,33 грн.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднесено на рахунок держави.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов у частині вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції у тій частині, що початком строку перебування ОСОБА_1 під судом і слідством є 05 березня 2010 року, останнім днем - 30 вересня 2018 року. При цьому вважав, що мало місце переривання періоду перебування позивача під слідством та судом у зв`язку з неодноразовим закриттям кримінального провадження з подальшим скасуванням відповідних постанов, тому дійшов висновку про те, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час:

- з 05 березня 2010 року - постанова про порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України по 29 грудня 2014 року - постанова про закриттям кримінальної справи;

- з 30 січня 2015 року -постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження по 07 грудня 2015 року - постанова про закриття кримінального провадження,

- з 19 листопада 2018 року - постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження по 30 вересня 2019 року -постанова про закриття кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції вважав, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди за 75 місяців 20 днів.

За вказаний період гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача суд визначив у розмірі 491 833,33 грн (75 місяців та 20 днів х 6 500 грн).

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для обрахування розміру відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі, ніж законодавчо гарантованому мінімуму, оскільки позивач не зазначив обставин, які б свідчили про обґрунтованість такого перевищення. Посилання суду першої інстанції на тривалість терміну перебування під слідством та судом, суд апеляційної інстанції вважав помилковими, оскільки законодавець уже прийняв до уваги таку обставину як тривалий термін, визначаючи порядок обрахування розміру відшкодування, а саме - за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

З`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування шкоди, а саме характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, тривалість, тяжкість вимушених змін у його житті, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та стягнення на користь позивача 491 833,33 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині вимог про відшкодування майнової шкоди та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції, визначаючи витрати на правову допомогу у розмірі 127 000,00 грн не врахував критерії розумності розміру таких витрат, конкретні обставин кримінальної справи і її складності. Визначений адвокатом розмір гонорару не відповідає принципу співмірності, розумності та обґрунтованості. За таких обставин апеляційний суд вважав за необхідне зменшити розмір компенсації до 65 000,00 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції керувався положеннями статей 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 12, 76-81 ЦП України.

Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року апеляційні скарги Запорізької обласної прокуратури, ДКСУ задоволено частково.

Додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року у цій справі скасовано та прийнято нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 335/12292/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУ НП в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, ДКСУ про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 875,46 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи заяву, суд апеляційної інстанції встановив, що розмір наданих адвокатом позивачу послуг підтверджено матеріалами справи. Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) та матеріальної шкоди 556 833,33 грн. Тому суд апеляційної інстанції вважав, що ОСОБА_1 має право на компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 875,46 грн, які підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

05 жовтня 2022 року ДКСУ подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року та додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 рок, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нові про відмову у задоволенні позовних вимог.

07 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Турчинський М. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року та додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 рок у, в якій просить скасувати вказані судові рішення та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року та додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 рок, в якій просить скасувати вказані судові рішення та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року касаційну скаргу ДКСУ залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДКСУ та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Турчинського М. І. залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

18 листопада 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Турчинського М. І.

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ДКСУ мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 23 липня 2018 року у справі № 753/3064/17 (провадження № 61-8333св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 700/304/16-ц (провадження № 61-25097св18), від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позов, не звернув увагу на те, що позивач на обгунтування своїх доводів, не підтвердив заподіяння йому моральної (немайнової) шкоди судовим документом щодо визнання дій правоохоронних органів протиправними, отже, підстави для відшкодування такої шкоди відсутні.

Вважає неправильним стягнення з Державного бюджету України витрат на

правову допомогу, понесених у кримінальному провадженні, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з недотриманням позивачем порядку відшкодування матеріальної шкоди, передбаченого Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому суд мав закрити провадження у справі у цій частині.

Крім того, заявник вказує, що судові витрати, понесені позивачем у суді першої інстанції не мають відшкодовуватися за рахунок Державного бюджету України, вони підлягають розподілу відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Звертає увагу, що шкоду позивачу завдано правоохоронними органами.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Турчинського М. І. мотивована неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18, від 25 квітня 2018 року у справі № 911/3250/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 06 березня 2019 року у справі № 916/4692/15.

Заявники не погоджуються з тим, як суд апеляційної інстанції визначив період перебування позивача під судом та слідством.

Вказує, що такі висновки суду апеляційної інстанції не були підтвердженні доказами, ґрунтуються на недостовірних даних, поданих з порушенням процесуального законодавства.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на недостовірність поданих відповідачем до суду апеляційної інстанції доказів, зокрема, долучена постанова прокурора Канакі І. А. від 30 січня 2014 року, якою скасовується постанова прокурора Москальця Я. В. від 29 грудня 2014 року, прийнята заздалегідь, тобто за 11 місяців; постанова заступника прокурора Шаповала А. В. від 19 листопада 2018 року про скасування постанови прокурора від 07 грудня 2018 року, прийнята заздалегідь, тобто за 18 днів.

Заявник стверджує, що позивач не був обізнаний з прийнятими процесуальними рішеннями органу досудового розслідування чи прокуратури. Про хід досудового розслідування позивач дізнався лише під час судового засідання, оскаржуючи рішення та бездіяльність прокуратури та слідчого.

Вважає, що суд апеляційної інстанції, зменшуючи до мінімального розміру суму відшкодування моральної (немайнової) шкоди, не мотивував своє рішення та дійшов хибного висновку про переривання строків перебування особи під судом та слідством.

Не погоджуючись зі зменшенням розміру відшкодування майнової шкоди, заявники вказують, що судове рішення у цій частині суд не мотивував, а лише послався на невідповідність критеріїв розумності розміру витрат та вказав, що гонорар не відповідає принципу співмірності, розумності та обґрунтованості.

Суд апеляційної інстанції, зменшуючи розмір витрат на правову допомогу, понесених за час розгляну цієї справи у суді першої інстанції, не врахував, що суд першої інстанції уже зменшив розмір майнової шкоди.

Посилаючись на порушення норм процесуального права, заявник вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно прийняв до розгляду докази, подані відповідачем, які суду першої інстанції не надавались та не досліджувались, що свідчить про порушення вимог статей 12, 13, частини третьої статті 367 ЦПК України.

Крім того, апеляційне провадження було відкрито ухвалою суду у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Подліянової Г. С., Кочеткової І. В., натомість постанова 06 вересня прийнято колегією суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Кочеткової І. В., що є порушенням статті 366 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) та у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18, від 25 квітня 2018 року у справі № 911/3250/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 06 березня 2019 року у справі № 916/4692/15.

Посилаючись на порушення норм процесуального права, заявник вказує, що суд апеляційної інстанції прийняв недостовірні докази, подані відповідачем, з порушенням частини третьої статті 367 ЦК України.

Не погоджуючись зі зменшенням розміру майнової шкоди, тобто витрат на правову допомогу, понесених у кримінальному провадженні, заявник вказує, що суд апеляційної інстанції не мотивував його та безпідставно втрутився у договірні відносини між ним та адвокатом.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

25 листопада 2022 року представник ГУ НП у Запорізькій області - адвокат Крамар В. В. подала до Верховного суду відзив, у якому просила касаційну скаргу ДКСУ задовольнити, скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року та додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року, як такі що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, відмовити у задоволенні позову.

19 січня 2023 року представник ГУ НП у Запорізькій області - адвокат Крамар В. В. подала до Верховного суду відзив, у якому просила касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Турчинського М. І. залишити без задоволення, касаційну скаргу ДКСУ задовольнити, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Звертала увагу на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно задовольнив клопотання Запорізької обласної прокуратури про залучення доказів, оскільки посилання на введення воєнного стану в Україні та вивезення матеріалів кримінального провадження у безпечне місце, не може бути підставою для долучення доказів у суді апеляційної інстанції Запорізькою обласною прокуратурою, оскільки між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий причинний зв`язок (ухвала Верховного Суду від 22 червня 2022 року № 640/12494/20 (провадження №К/990/4738/22).

23 січня 2023 року Запорізька обласна прокуратура подала до Верховного Суду відзив, у якому просила касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року - без змін, як таку що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та без порушень норм процесуального права.

Звертає увагу, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд у порушення статті 367 ЦПК України дослідив нові докази, подані відповідачем без зазначення поважності причин неподання їх до суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, оскільки обласна прокуратура у апеляційній скарзі обґрунтовувала неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 травня 2010 року слідчим відділом Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області порушено кримінальну справу № 4671002 стосовно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 03 травня 2010 року (т. 1, а.с. 7).

Постановою слідчого слідчого відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 31 травня 2010 року ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі № 4671002 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України (т. 1, а.с. 21).

16 червня 2010 року постановою слідчого відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, накладено арешт на автомобіль «БМВ-520», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 18).

За результатами досудового розслідування, кримінальну справу № 4671002 з обвинувальним актом було скеровано до розгляду по суті до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2013 року у справі № 335/12223/13-к кримінальну справу № 4671002 надіслано на додаткове розслідування (т. 1, а.с. 17).

Внаслідок повернення судової справи на додаткове розслідування та у зв`язку з набуттям чинності нового КПК, відомості про ДТП було внесено до ЄРДР за № 0000048 від 07 лютого 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України (т. 1, а.с. 22).

Постановою старшого прокурора прокуратури міста Запоріжжя молодшого радника юстиції Москалець Я. В. від 29 грудня 2014 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000048 від 07 лютого 2014 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (т. 2, а.с. 15).

Постановою керівника органу прокуратури - заступника прокурора міста Запоріжжя старшого радника юстиції Канакі І. А. від 30 січня 2015 року постанову старшого прокурора прокуратури м. Запоріжжя Москалець Я. В. про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2014 року скасовано. Кримінальне провадження № 0000048 направлено до слідчого відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області для організації подальшого розслідування (т. 2, а.с.21).

Постановою старшого прокурора прокуратури міста Запоріжжя молодшого радника юстиції Москалець Я. В. від 07 грудня 2015 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000048 від 07 лютого 2014 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (т. 2, а.с. 23).

Постановою заступника прокурора Запорізької області - начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва Шаповалова А.В. від 19 листопада 2018 року постанову старшого прокурора прокуратури міста Запоріжжя від 07 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000048 скасовано.(т. 2, а.с.27).

Постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанту поліції Гарана Р. П. від 30 вересня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000048 від 07 лютого 2014 року на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України (т. 1, а.с. 4-6).

15 червня 2010 року між ОСОБА_1 та адвокатом Спиридоновим М. М. укладений договір про надання правової допомоги у кримінальній справі № 4671002, порушеної відносно ОСОБА_1 на стадії досудового розслідування та судового розгляду у суді (том 1, а.с. 26).

Згідно з актом прийому-передачі від 15 січня 2014 року ОСОБА_1 отримав правову допомогу під час досудового розслідування, у судах першої та апеляційної інстанції, вартість послуг становила 70 000,00 грн (том 1, а.с.27).

Відповідно до квитанції Адвокатського об`єднання «Запорізька обласна колегія адвокатів» від 15 січня 2014 року ОСОБА_1 сплачено за вказані послуги 70 000,00 грн (том 1, а.с. 27 зворот).

02 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та адвокатом Турчинським М. І. укладений договір про надання юридичних послуг (правничої допомоги), згідно з яким клієнт доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу (том 1, а.с. 28).

Згідно з актом прийому-передачі до договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримав правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000048 у період: з лютого 2014 року по грудень 2019 року загальною вартістю 57 000,00 грн (том 1, а.с.28 зворот).

Відповідно до квитанції від 05 січня 2020 року за надані послуги за договором від 02 лютого 2014 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Турчинському М. І. 57 000,00 грн (том 1, а.с.29).

13 червня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення 4 200,00 грн витрат на правову допомогу, понесених у суді першої інстанції.

На підтвердження понесених ним витрат до клопотання додав: копію договору про надання юридичних послуг від 20 листопада 2021 року; копію акта прийму- передачі до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 20 листопада 2021 року; копію квитанції (загальна) від 02 червня 2022 року б/н.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги ДКСУ, представника ОСОБА_1 - адвоката Турчинського М. І., ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані постанови суду апеляційної інстанції не відповідають.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 (провадження № 61-8136св22) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15 (провадження № 61-4848св19) зазначено, що відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Натомість, у справі, яка є предметом касаційного перегляду, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, представник Запорізької обласної прокуратури надала нові докази: постанову про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2014 року, постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 30 січня 2014 року, постанову про закриття кримінального провадження від 07 грудня 2015 року, постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 19 листопада 2018 року, картку про рух кримінального провадження (том 2, а.с.15-35). При цьому пропущений строк звернення з цими доказами до суду першої інстанції апелянт обґрунтував військовою агресією російської федерації, окупацією Запорізької області майже на 60 %, евакуацією обласною прокуратурою у безпечне місце всієї важливої документації, зокрема і кримінального провадження № 0000048.

В ухвалі Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі №640/12494/20 (адміністративне провадження № К/990/4738/22) зазначено: «Введення з 24 лютого 2022 року воєнного стану в країні, безумовно, є поважною підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку. Але між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий причинний зв`язок. При вирішенні питання про поновлення процесуального строку судом не може не враховуватися, зокрема, коли збіг процесуальний строк (до введення воєнного стану чи під час воєнного стану, а якщо до введення воєнного стану, то як задовго до цієї події)».

Встановлено, що Запорізька обласна прокуратура, на виконання ухвали судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2021 року та вимог статті 178 ЦПК України, 27 січня 2022 року подала до суду першої інстанції відзив на позов (том 1, а.с. 114-122).

У судовому засіданні 14 лютого 2022 року, за участі представника Запорізької обласної прокуратури, ухвалою Оджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (том 1, а.с.130).

Досліджуючи надані апеляційній інстанції сторонами нові докази, апеляційний суд має з`ясувати причини неподання цих доказів до суду першої інстанції, та мотивувати свій висновок, зазначивши про це в судовому рішенні.

Оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції, відтак він позбавлений права безпідставно встановлювати нові обставини, залучати нові докази до участі у справі.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц (провадження № 14-632цс18) та постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21).

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи клопотання представника Запорізької обласної прокуратури про прийняття нових доказів, залишив поза увагою, що доказів про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача (зокрема, військова агресія російської федерації), не надано, з урахуванням тієї обставини, що відзив на позов було подано Запорізькою обласною прокуратурою ще 27 січня 2022 року, і участь у підготовчому судовому засіданні прийнято 14 лютого 2022 року, тобто до початку повномасштабної військової агресії російської федерації.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що під час апеляційного перегляду суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції; не звернув уваги на те, що частина третя статті 367 ЦПК України стосується доказів, які існували на момент ухвалення рішення суду першої інстанції; приєднав до матеріалів справи та при прийнятті рішення врахував докази, які подані до суду з порушенням встановленого законом порядку, та не навів мотивів, з яких виходив під час прийняття таких доказів, тому зробив передчасний висновок про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у частині вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд через порушення апеляційним судом процесуальних норм, які усунути на стадії касаційного перегляду неможливо, то скасуванню підлягають й судове рішення щодо витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні та додаткове рішення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги Державної казначейської служби України, представника ОСОБА_1 - адвоката Турчинського Максима Ігоровича, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року та додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

С. Ф. Хопта