Справа № 347/1064/22
Провадження № 22-ц/4808/383/23
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин М.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_1 адвоката Боднарчука А.М., представника товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Курило Вікторії Григорівни на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Крилюк М.І. 10 січня 2023 року в м. Косів Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року Акціонерним товариством «ПриватБанк» поданий позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка звернулася до АТ «ПриватБанк» для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним укладено кредитний договір № б/н від 05.12.2011 року, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Сторони домовились, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ними кредитний договір.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування В АТ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.

Банк на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 16.03.2022 має заборгованість в розмірі 12 633,10 грн, яка складається з наступного: 10217,96 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 10217,96 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 2415,14 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

Банк просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 12633,10 грн станом на 16.03.2022 року та судові витрати у розмірі 2481,00 грн (а.с. 1-3).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.12.2011 року в сумі 10 217,96 грн та 2481 грн сплаченого судового збору (а.с.134-135).

Не погодившись з рішенням суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Курило В.Г. подано апеляційну скаргу з мотивів порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вважає, що обґрунтувати документально та нормативно розмір заборгованості за основною сумою боргу, нарахованими відсотками за вказаним договором достовірно не можливо, оскільки в матеріалах справи відсутні та на дослідження не надані будь-які внутрішні нормативні документи банку, які б регламентували порядок документального оформлення та бухгалтерського обліку операцій банку з надання та погашення кредитів фізичним особам; відсутні регістри аналітичного обліку банку заборгованості за основним боргом; не надані первинні документи щодо погашення кредиту, нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами; неможливо визначити суми та дати погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

Наголошує, що відповідачку не ознайомили з умовами кредитування. Подача анкети на отримання кредитної карти це лише намір, однак, позичальник не отримувала такого «кабального» кредиту. Суд не дослідив та не з`ясував, які саме Умови та Тарифи були розміщені на сайті позивача на отримання картки.

Зазначає, що сторонами не дотримана письмова форма договору, оскільки жодного договору між сторонами не було підписано. 05.12.2011 року на підставі поданої відповідачкою до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяви їй відкрито поточний рахунок.

Окрім того, в оскаржуваному рішення суд суперечить сам собі. Задовольняючи позовні вимоги Банку щодо стягнення тіла кредиту, посилається на п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 договору та норми статей 1049,1050 ЦК України. Однак, пункти договору, на які посилаються суд, є пунктами Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк».

Отже, якщо суд дійшов висновку, що відповідачка не була ознайомлена з Умовами та Правилами щодо нарахування та погашення відсотків, то виникає питання, яким чином вона ознайомилася з іншими пунктами даних Умов.

Звертає увагу суду на те, що з жодною редакцією Умов та Правил Банку ОСОБА_1 не була ознайомлена. Окрім того, їй не було відомо ні про загальні умови кредитування, а ні про умови щодо нарахування та сплати відсотків, штрафів та пені.

Судячи із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт встановлено 20.12.2013 року в сумі 15 000,00 гривень і не змінювався до 14.04.2020 року.

Також позивачем не долучено доказів отримання позичальником кредитних коштів та їх розміру, не надано суду належного розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Вважає, що зняті відсотки за користування кредитом, починаючи з 14.04.2015 року, слід відняти від тіла кредиту (наводить таблицю розрахунку (а.с.143-зворот). Якщо взяти до уваги, що сума заборгованості по тілу кредиту становить 10 217,96 грн, то віднявши сплачені відповідачкою 9 088,94 грн, реальний борг залишається в сумі 1 129,02 грн.

З вказаних підстав просить скасувати рішення суду про стягнення з неї на користь позивача заборгованості та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 1 129,02 грн. Стягнути з позивача судові витрати (а.с.140-143).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_1 адвоката Боднарчука А.М., представника товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Рокетської С.В., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви відповідачки від 05.12.2011 року, яка підписана сторонами, відповідачка ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Зобов`язалася виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua (а.с.15).

На підставі вказаної заяви відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.

На підтвердження умов надання кредиту відповідачці та порушення зобов`язання останньою позивач надав суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.15), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна": «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" (а.с.16), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, однак, які підписані лише представником банку, а підпису відповідачки не містить (а.с.17-41), розрахунок заборгованості (а.с.4-11), довідку про надані кредитні картки (а.с.12), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.13-14) та виписку за договором (а.с.50-56).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.12.2011 року, станом на 16 березня 2022 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 за вказаним договором складала 12 633,10 грн, з яких: 10217,96 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 10217,96 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 2415,14 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії (а.с.10-11).

Згідно зазначеного розрахунку, станом на 16 березня 2022 року ОСОБА_1 погашено заборгованості за тілом кредиту 5520,21 грн; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 5818,99 грн; погашено заборгованості по нарахованим відсоткам 3510,53 грн; погашено заборгованості по простроченим відсоткам 2876,54 грн; погашено заборгованості по нарахованим відсоткам на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 0,00 грн; погашено заборгованості по пені 0,00 грн; погашено заборгованості по комісії 0,00 грн.

Відповідно до довідки ПриватБанку, відповідачці ОСОБА_2 за договором б/н було надано картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 20.12.2013, термін дії 10/17, тип картки «Карта Универсальная»); № НОМЕР_2 (дата відкриття 13.10.2014, термін дії 04/18, тип картки «Карта Универсальная GOLD»), НОМЕР_3 (дата відкриття 17.03.2016, термін дії 10/18, тип картки «Карта Универсальная WORLD»), НОМЕР_4 (дата відкриття 24.10.2018, термін дії 07/22, тип картки «Карта Универсальная GOLD») (а.с.12).

АТ КБ «ПриватБанк» надало виписку за договором за період з 20.12.2013 18.03.2022 (інформацію про рух коштів по картках НОМЕР_4 , НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 (а.с.50-56).

З виписки по рахунку встановлено, що відповідачка користувалася грошовими коштами, отримувала готівкові кошти через банкомат, переказувала кошти на інші банківські картки, робила поповнення готівкою в терміналі, тощо.

З даної виписки також встановлено, що ОСОБА_1 за даним договором банківського обслуговування змінювався ліміт, а саме: 20.12.2013 року 15000,00 грн (а.с.56); 16.06.2015 року 14370,00 грн (зниження кредитного ліміту) (а.с.54-зворот); 14.04.2015 року 15000,00 грн (збільшення кредитного ліміту) (а.с.54-зворот).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів та штрафних санкцій, суд виходив з того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також і самі Умови та Правила, не підписані відповідачем, тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, а також відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог в частині стягнення з боржника заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10 217,96 грн.

З такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується апеляційний суд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального права.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З ч.2 розділу ІІІ Постанови №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням платіжних засобів», зокрема, вбачається, що залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.

Дебетова платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку.

Дебетово-кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку, а якщо їх недостатньо або немає, то за рахунок наданого банком кредиту.

Кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Аналогічні норми були встановлені у розділі ІІІ Постанови №223 від 30 квітня 2010 року «Про здійснення операцій з використанням платіжних засобів», які були чинні на час підписання анкети-заяви та втратили чинність 12.11.2014 року.

З аналізу вищевказаного розділу вбачається, що дебетова картка - це різновид банківської платіжної картки, яка призначена для оплати, зокрема, товарів та послуг у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, здійснення інших операцій, доступних у меню банкомата чи установі банку.

Кредитна карта банківська платіжна картка, призначена для здійснення операцій, розрахунки за якими здійснюються виключно за рахунок коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту відповідно до умов кредитного договору.

Кредитна і дебетова картки - це два принципово різні види платіжних інструментів, кожний з який має власні особливості і характеристики.

Основна різниця вказаних видів платіжних карт полягає у джерелі фінансів. Кредитна картка відкривається для використання коштів, наданих банком. Дебетова - для використання особистих коштів.

За визначенням НБУ, депозит або вклад - це угода, де одна сторона (банк), яка приймає від другої сторони (вкладника) або для неї певні кошти (вклад), зобов`язується виплачувати вкладникові всю суму вкладу та виплатити відсотки на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Ощадний - типовий вид строкового вкладу, за умовами якого можна поповнювати або знімати будь-які суми.

Апеляційним судом встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «ПриватБанк» надані відповідачу, крім того анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру процентної ставки.

Однак, в анкеті-заяві міститься розділ «Виявляю бажання оформити на своє ім`я», зі змісту якого слідує, що відповідач зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору.

Так, в даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: платіжна картка кредитка «Універсальна», картка Gold, пенсійна картка, зарплатна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка та ідентифікація з паспортом. З цього розділу слідує, що ОСОБА_1 обрала послугу з отримання «ощадкнижки (депозит)» та «дебетової особистої картки», що підтверджується відповідною відміткою (а.с.15-зворот).

При цьому, графа щодо оформлення будь-якої іншої картки, зокрема, платіжної картки кредитка «Універсальна», картка Gold та графа щодо встановлення кредитного ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна», карта Gold у зазначеній анкеті - заяві не заповнені, відсутнє зазначення номеру картки, яка була випущена банком.

Окрім того, дана анкета не містить будь-якої інформації щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, не зазначений бажаний кредитний ліміт.

Жодних доказів того, що 05.12.2011 року ОСОБА_1 було видано кредитну картку «Універсальна», картка Gold, із встановленим на ній кредитним лімітом - матеріали справи не містять.

Підсумовуючи викладене, позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві зазначено про отримання «ощадкнижки (депозит)» та «дебетової особистої картки».

Встановлено, що між кредитною та дебетовою картками дійсно є деякі відмінності, а саме: за дебетовою карткою клієнт може керувати особистими коштами, відсотки за використання яких відсутні, а при необхідності може скористатися і грошима банку, проте як власник кредитної картки може розпоряджатися певною сумою, виданою йому банком, але надалі зобов`язаний повернути кошти.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що із наданої позивачем анкети-заяви можна дійти беззаперечного висновку, що між сторонами був укладений саме кредитний договір.

Подана Банком на підтвердження позовних вимог анкета-заява не підтверджує, а навпаки спростовує обставини, викладені банком у своєму позові, що 05.12.2011 року відповідачу було видано кредитну картку зі встановленим на ній кредитним лімітом.

Слід зазначити, що представник АТ КБ «ПриватБанк» на спростування вищевикладеного жодного доводу не навів.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог щодо отримання кредиту, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Таким чином, досліджені судом наведені вище докази, на які посилається Банк у позові, не підтверджують того факту, що відповідач, підписавши Анкету-заяву від 05.12.2011 року б/н про оформлення їй дебетової особової картки та ощадкнижки (депозит), ще й засвідчила бажання про отримання нею кредитних коштів на умовах дії кредитних карт «Універсальна» та отримала кредитні кошти саме за цим Договором, а відтак, в даному випадку не можна застосовувати норми, які регулюють правовідносини в сфері кредитування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що надані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», витяги з Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» зі змінами й доповненнями не можна вважати складовими укладеного сторонами кредитного договору, оскільки вони не підписані ОСОБА_1 і відсутні дані про їх визнання останньою.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

За змістом частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тобто, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації.

З огляду на викладене, правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст..1212 ЦК України.

З наданих позивачем доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 до певного періоду використовувала власні кошти, а в подальшому почала користуватися кредитним лімітом, виданим їй банком, унаслідок чого зобов`язана їх повернути.

Отже, надані банком відповідачці кошти є безпідставно набутими коштами, у зв`язку з чим з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню сума безпідставно набутих нею коштів.

Судом встановлено і сторони цього не заперечували, що грошові кошти були надані позивачем відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку, який становив 10 217,96 грн (а.с.13-14).

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем кошти в розмірі 10 217,96 гривень набуті безпідставно.

Обчислюючи розмір заборгованості, суд бере до уваги показники, наведені позивачем у розрахунку: витрати клієнтом наданих коштів; відсотки, погашені за рахунок кредиту; суму коштів, внесених клієнтом на погашення заборгованості; тіло кредиту, прострочене на звітну дату.

З розрахунку заборгованості й виписки по рахунку ОСОБА_1 встановлено, що вона на погашення кредиту сплачував АТ КБ «ПриватБанк» кошти, які Банком спрямовувалися на погашення не тільки кредиту, а й процентів за користування ним. За відсутності доказів укладення кредитного договору та за відсутності визначення в укладеному сторонами договорі типу і розміру відсоткової ставки за користування коштами суд не може дійти висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» правомірно нарахувало ОСОБА_1 спірну кредитну заборгованість. Тож апеляційний суд не може констатувати, що АТ КБ «ПриватБанк» діяло у передбачений договором між ними спосіб, спрямувавши частину сплачених боржником коштів на погашення процентів за користування кредитом.

Відповідачка вважає, що зняті відсотки за користування кредиту починаючи з 14.04.2015 року в сумі 9088,94 грн, які не передбачені підписаними нею правочинами, слід відняти від суми заборгованості по тілу кредиту в сумі 10 217,96 грн, тому реальний борг становить розмір 1 129,02 грн.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 визнає суму заборгованості (безпідставно набуті кошти) в зазначеному розмірі.

Перевіряючи розмір заборгованості за зазначений банком період за обчисленнями апеляційного суду банком на сплату процентів зарахована значно більша сума коштів, внесених відповідачкою на картковий рахунок, а ніж зазначена сума тіла кредиту у позові.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із доводами апелянта, зробленими за результатами дослідження розрахунку заборгованості за кредитом, які в цій частині не спростовані доводами позивача (Банку), що збільшення заборгованості відповідача за тілом кредиту здійснювалося не лише за рахунок фактично використаних нею коштів, а і за рахунок збільшення (списання коштів) кредиту з метою погашення нарахованої заборгованості за процентами, в зв`язку з чим суд не може взяти за основу розмір заборгованості за тілом кредиту, визначений позивачем (відсутнє погодження щодо розміру процентів).

У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченими відсотками та сплату відповідачем грошових коштів на користь банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом, із врахуванням доводів апеляційної скарги, сума особистих витрат ОСОБА_1 коштів та списаних в порядку погашення процентів зменшена на суму коштів, внесених відповідачкою в порядку погашення заборгованості (безпідставно отримані кошти), становить 1129,02 грн.

Отже, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1129,02 грн, як безпідставно отримані кошти.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Апеляційним судом рішення суду скасовує з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, а тому відповідно апеляційний суд змінює розподіл судових витрат в частині відшкодування судового збору.

Позивачем відповідачу підлягає відшкодуванню 3499,70 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курило Вікторії Григорівни задовольнити.

Скасувати рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2023 року.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючої по АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, безпідставно отримані кошти в розмірі 1129, 02 грн (одна тисяча сто двадцять дев`ять гривень дві копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючої по АДРЕСА_1 , судові витрати в сумі 3499, 70 грн (три тисячі чотириста дев`яносто дев`ять гривень сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 11 липня 2023 року.