Справа № 309/4955/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року, ухвалене суддею Надопта А.А. в справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання неправомірним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі у зв`язку з відстороненням, виплату середньомісячного заробітку за весь час відсторонення від роботи

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання неправомірним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі у зв`язку з відстороненням, виплату середньомісячного заробітку за весь час відсторонення від роботи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що його прийнято на роботу на посаду бригадира з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд четвертого околотку виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця».

08.12.2021 наказом начальника ВСП «Хустська дистанція колії» М.Гафинець позивача відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти інфекційної хвороби COVID-19 без збереження заробітної плати на підставі листа-ознайомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від цього захворювання.

Однак, ОСОБА_1 вважає вказаний наказ незаконним, оскільки, ні в безстрокову трудовому договорі, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, підписаному сторонами, не передбаченого права відповідача на відсторонення позивача від роботи із зазначеної підстави.

Крім того, вказане відсторонення суперечить положенням як міжнародного так і національного законодавства, а саме ст.23 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року, положенням частини 1 Європейської соціальної хартії, Міжнародного пакту про економічні, соціального і культурні права, ст.2, п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

На підставі наведеного ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати вище вказаний наказ про його відсторонення, поновити його на вказаній посаді з 08.12.2021, а також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час його вимушеного прогулу та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано наказ виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» за №280 від 08.12.2021 «Про відсторонення від роботи бригадира (звільненого) з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд четвертого околотку ОСОБА_3 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді бригадира з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд четвертого околотку виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» з 08.12.2021.

Стягнуто із структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час відсторонення від роботи.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді бригадира з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд четвертого околотку виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Виробничий структурний підрозділ «Хустська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вважає рішення незаконним і необгрунтованим, унаслідок неповного встановлення обставин та невідповідності висновків суду обставинам, які мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи проведено на підставі законів та підзаконних нормативних актів, але суд бере до уваги те, що наказом МОЗ України» Про зупинення дії наказу МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 від 25.02.2022 №380 до завершення воєнного стану в Україні зупинено дію вказаного наказу цього Міністерства «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" від04.10.2021 р №2153, тому суд дійшов висновку, що з урахуванням обставин, які склалися в державі станом на 19.05.2022, вказане відсторонення позивача слід визнати таким, що здійснено без достатніх правових підстав. Такий висновок суду є необґрунтованим і незаконним.

Оспорюваний наказ було видано на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ № 2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «СОVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2».

29.11.2021 позивачу було вручено лист, в якому наведено всі нормативні акти, які передбачають включення працівників АТ «Укрзалізниця» до переліку осіб, які підлягають обов`язковому профілактичному щепленню від «СОVID-19», попередив, що відмова або ухилення від профілактичного щеплення може бути підставою для відсторонення від роботи з 09.12.2021, а не з 08.12.2021, як зазначає суд в рішенні, вказав на необхідність пред`явити безпосередньо керівнику документи, які підтверджують вакцинацію від «СОVID-19» однією чи кількома дозами або висновок лікаря щодо наявності протипоказання.

Позивач не оспорював тієї обставини, що у період від 29.11.2021 по 09.12.2021, ні в подальшому не подав відповідачу документів, що підтверджували б проведення їй щеплення проти гострої респіраторної хвороби «СОVID-19» або документів, які вказували на протипоказання до щеплення.

Отже, відповідачем було вжито цілий ряд заходів аби довести до відома позивача інформацію про те, що він, як працівник, підлягає обов`язковій вакцинації проти «СОVID-19». Таким чином, оскільки у відповідача станом на день видачі наказу були відсутні відомості про проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти «СОVID-19» позивачем та не було медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти «СОVID-19», виданого закладом охорони здоров`я, у відповідача були достатні підстави стверджувати про його ухилення від вказаного щеплення та відсторонення, у зв`язку з цим від роботи.

Пунктами 2 та 3 Календаря профілактичних щеплень в Україні передбачено, що обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби.

Таким чином, наведеними нормами Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополучна населення» та Календарем профілактичних щеплень в Україні передбачено встановлення обов`язок щеплень проти інших інфекційних хвороб.

Окрім того, за визначенням п.1 Календаря профілактичних щеплень в Україні затвердженого наказом Міністерства охорони Здоров`я України №595 від 16 вересня 2011 року, календар профілактичних щеплень в Україні - нормативно-правовий акт нейтрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення. Наказом не визначено, що це єдиний нормативно-правовий акт, яким встановлюється перелік таких щеплень або те, що іншими нормативно правовими актами заборонено встановлювати обов`язкові профілактичні щеплення.

Отже, висновок суду першої інстанції, що оскільки статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» до обов`язкових віднесено щеплення лише проти дифтерії, кашюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу то щеплення від респіраторної хвороби «СОVID-19» за статтею 12 Закону є необов`язковим, являється помилковим та такими що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права.

З огляду на наведене, відсторонення позивача від роботи мало наслідком втрату заробітної плати, однак, де було прямим результатом дій (бездіяльності) позивача, який, будучи обізнаним з вищенаведеними вимогами наказу МОЗ та п.41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, мав змогу запобігти несприятливим наслідкам, надавши сертифікат про вакцинацію або довідку про наявність протипоказань до неї, однак, цього не зробив.

Безпідставним є також посилання суду на ч.1 та 2 ст.235 КЗпП України, як підставу поновлення на роботі, адже ні звільнення ні переведення в даному випадку не було,суд безпідставно поновлює відповідача на роботі з 08.12.2021, знаючи про те, що згідно з наказом №280 від 08.12.2021 відповідач відсторонений з 09.12.2021 та про те, що дія наказу №280 від 08.12.2021 наказом №159 від 01.03.2022 призупиненою відповідач допущений до роботи з 01.03.2022. Дана обставина була підтверджена представником позивача та відповідача в судовому засіданні 19.05.2022.

Безпідставним є також висновок суду про стягнення середнього заробітку за період з 08.12.2021 по 19.05.2022, адже відповідач працює на займаній посаді з 01.03.2022.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивача прийнято на роботу на посаду бригадира з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд четвертого околотку виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», що стверджується копією Посвідчення № НОМЕР_1 від 09.01.2019.

Судом також встановлено, що 29.11.2021 позивача ознайомлено з необхідністю пред`явлення безпосередньому керівнику документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19.

Позивачу вручено копію оспорюваного наказу про його відсторонення без збереження заробітної плати від роботи з 08.12.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19.

Наказом виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» за №159 від 01.03.2022 ОСОБА_1 бригадира (звільненого) з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд четвертого околоту допущено до роботи з 01.03.2022.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність крім відповідача повинні нести і інші особа, крім тієї особи до якої пред`явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави та не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи не пов`язаних із встановленням кола відповідачів.

Пред`являючи даний позов, ОСОБА_1 в якості відповідача зазначив виробничий структурний підрозділ «Хустська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору по суті заявлених вимог.

Наказом регіональної філії «Львівська залізниця» №803/од від 29.12.2018 затверджено положення про виробничий структурний підрозділ «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Відповідно до п. 1 положення Хустська дистанція колії є виробничим структурним підрозділом регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Пунктом 6 положення визначено, що підрозділ перебуває в безпосередньому підпорядкуванні виробничого структурного підрозділу «Служба колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Наказом регіональної філії «Львівська залізниця» №59/од від 02.02.2023 затверджено положення про виробничий структурний підрозділ «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» та визнано такими, що витратив чинність положення про вищевказані виробничі структурні підрозділи, затверджені наказом регіональної філії від 29.12.2018 №803/од «Про затвердження положень про службу колії та підпорядковані підрозділи».

Пунктом 1.4 положення визначено, що дистанція є виробничим структурним підрозділом регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Дистанція здійснює делеговані Регіональною філією функції, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Регіональної філії.

Відповідно до п. 1.6. дистанція безпосередньо підпорядковується виробничому структурному підрозділу «Служба колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця».

З витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців значиться, що юридичною особою є Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» значиться як відокремлений підрозділ (філія).

Розглядаючи справу і вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 пред`явлено позов до філії (відокремленого підрозділу), яка в силу положень статті 95 ЦК України не є юридичною особою, а отже, не наділена цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі.

Отже даний позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в його задоволенні незалежно від його доведеності та обґрунтованості.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмір 1 362,00 грн (а.с. 116) слід компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року скасувати та постановити у даній справі постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до Виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі у зв`язку з відстороненням, виплату середньомісячного заробітку за весь час відсторонення від роботи.

Компенсувати Регіональній філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати у розмірі 1 362,00 гривні, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 липня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: