Справа № 446/844/18 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М. Л.
Провадження № 22-ц/811/3330/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м.Львів

Справа 446/844/18

Провадження № 22ц/811/3330/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області, постановлену у м. Кам`янка-Бузька 13 грудня 2022 року у складі судді Самсіна М.Л., у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, -

встановив:

15 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цією заявою, яку мотивує тим, що 30 листопада 2018 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області ухвалено рішення у справі №446/844/18, яким її позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою було задоволено. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист від 10 вересня 2019 року. Заявник зазначає, що у зв`язку з тим, що в 2021 році вона перенесла захворювання на COVID-19 та проходила тривалу реабілітацію, вона не змогла подати зазначений виконавчий лист до виконання, тому звернулася з вказаною заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 грудня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає ухвалу такою, що постановлена з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення про поновлення їй строк на пред`явлення виконавчого листа, посилаючись на доводи заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Встановлено, що рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 листопада 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 7 223, 23 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 2 травня 2018 року еквівалентно 189 176, 39 грн.

10 вересня 2019 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області видав виконавчий лист у справі. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено до 17 січня 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що із заявою про поновлення строку пред`явлення його до виконання ОСОБА_1 звернулася у серпні 2022 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено до 17 січня 2022 року, тобто з пропуском трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, а причини пропуску, наведені ОСОБА_1 , що в 2021 році вона перенесла захворювання на COVID-19, а саме у період з 23 жовтня 2021 року по 4 листопада 2021 року та обмеження встановлені з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 були встановлені тимчасово.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2021 року №1336 внесено зміни до постанови від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та продовжено карантин до 31 березня 2022 року.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

15 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі закінчився 17 січня 2022 року.

Встановлено, що у 2021 році заявник перенесла захворювання на COVID-19, що стверджується випискою з медичної карти амбулаторного хворого №514 (а.с. 2).

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився під час існування карантинних обмежень, які діяли до 31 березня 2022 року, і надалі були продовжені.

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. У зазначеній нормі не наведено причин, які можна вважати поважними при пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд їх визначає у кожному конкретному випадку на підставі доказів, поданих стягувачем.

Згідно із ст. 431 ЦПК України та ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України та ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали чинності, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 рішення Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», суд наголосив, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти росії», заява № 589498/00, п. 34).

У своєму рішенні у справі Шмалько проти України від 20/07/2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Виконання рішення є фактично завершальною, але головною стадією судового провадження і саме у процесі виконання рішення реалізовується основне завдання діяльності судової системи - фактичний захист порушеного права особи.

В обґрунтування поважності причин пропуску для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання ОСОБА_1 , посилається на те, що у 2021 році вона (заявник) перенесла захворювання на COVID-19, після якого необхідна реабілітація; строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився під час існування карантинних обмежень, які діяли до 31 березня 2022 року і в наступному були продовжені. Зазначені обставини є загальновизнаними.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»; близький за змістом припис був відображений у частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку належить розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, цей строк згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України підлягає поновленню, а заява про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання - задоволенню.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволення заяви.

Окрім того, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала не підписана суддею, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог ст.259 ЦПК України судові рішення, які є процесуальними документами, підписуються складом суду, який розглядав справу.

Для підписання ухвали від 5 грудня 2022 року використано аналог підпису судді Кам`янка-Бузького районного суду Самсіна М.Л.- факсимільне відтворення підпису за допомогою засобів механічного копіювання. Факсиміле позначають печатку (кліше), за допомогою якої відтворюють підпис особи, але не є її особистим підписом.

Враховуючи те, що норми ЦПК України не передбачають використання факсимільного відтворення підпису на процесуальних документах, належить зробити висновок, що оскаржувана ухвала не підписана суддею Самсіним М.Л., який розглядав справу, що є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права якщо судове рішення не підписано суддею, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає до задоволення, ухвала Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 грудня 2022 року підлягає скасуванню з прийняттям по справі нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 грудня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.

Заяву задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого 10 вересня 2019 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області у справі №446/844/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7 223, 23 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 2 травня 2018 року еквівалентно 189 176, 39 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 4 липня 2023 року.

Головуючий

Судді