ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2009/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Яценка Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Глазунова І.Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства "АвтоМАЗ-Україна" про скасування наказу про звільнення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 позивач звернувся до суду з позовом до ДП "АвтоМАЗ-Україна" про визнання незаконним та скасування наказу №77ос від 27.07.2022 «про звільнення ОСОБА_3 », про зміну формулювання підстави звільнення - звільнення за власним бажанням та зобов`язання внести відповідні записи до трудової книжки про звільнення.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 15.03.2010 відповідно до наказу ДП «АвтоМАЗ-Україна» № 20 від 15.03.2010 ОСОБА_4 прийнято на посаду майстра сервісного центру.

Згідно із наказом ДП «АвтоМАЗ-Україна» № 54/1 від 27.10.2010 ОСОБА_4 було переведено на посаду майстра- приймальника сервісного центру.

На підставі наказу ДП «АвтоМАЗ-Україна» № 69/2-к від 11.07.2017 ОСОБА_5 був переведений на посаду начальника сервісного центру.

Наказом ДП «АвтоМАЗ-Україна» № 77ос від 27.07.2022 ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади у зв`язку із втратою довір`я п. 2 ст. 41 КЗпП України.

ОСОБА_5 вважає своє звільнення на підставі п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України незаконним та таким, що відбулось з порушенням трудового законодавства.

Ухвалою судді від 01.11.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача позовних вимог не визнав, заперечував проти задоволення позову. Відзив на позов до суду не подав.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд установив, що 15.03.2010 відповідно до наказу ДП «АвтоМАЗ-Україна» № 20 від 15.03.2010 ОСОБА_4 прийнято на посаду майстра сервісного центру.

Згідно із наказом ДП «АвтоМАЗ-Україна» № 54/1 від 27.10.2010 ОСОБА_4 було переведено на посаду майстра- приймальника сервісного центру.

На підставі наказу ДП «АвтоМАЗ-Україна» № 69/2-к від 11.07.2017 ОСОБА_5 був переведений на посаду начальника сервісного центру.

Наказом ДП «АвтоМАЗ-Україна» № 77ос від 27.07.2022 ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади у зв`язку із втратою довір`я п. 2 ст. 41 КЗпП України, на підставі акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 26.07.2022.

Позивач вважає даний наказ незаконним, просить скасувати, при вирішенні даного трудового спору суд виходить з наступного.

Позивач зазначає, що звернувся до відповідача із заявою від 13.07.2022, в якій просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням з 27.07.2022, яку позивачем було надіслано цінним листом із описом вкладення на адресу відповідача. Вказану заяву відповідач отримав 26.07.2022, що вбачається з роздруківки із сайту Укрпошти наданої позивачем до матеріалів справи.

Разом з тим, як вбачається із письмових доказів наданих відповідачем, службовими особами відповідача 13.07.2022 складено акт про проведення інвентаризації товаро-матеріальних цінностей сервісного центру відповідача, у якому зазначено, що інвентаризація проводиться за відсутності начальника вказаного центру, ОСОБА_3 , який з невідомих причин був відсутній на робочому місці.

Згідно акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 26.07.2022 на підприємстві було виявлено недостачу, та на підставі вказаного акту було видано наказ № 77ос від 27.07.2022 ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади у зв`язку із втратою довір`я п. 2 ст. 41 КЗпП України.

За приписами ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 2 ст 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця.

Відповідно до ч. З ст 41 КЗпГІ України розірвання договору у випадках, передбачених пунктами 1-5 частини першої та частиною другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Верховний суд в своїй постанові від 02.06.2021 по справі № 592/8437/20 зазначив, що «тлумачення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, ця норма не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-104 цс 14, від 23.12.2015 у справі № 6-1093 цс 15, від 20.04.2016 у справі № 6-100 цс 16.

Виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Виходячи з положень статті 135-1 КЗпП України обслуговування матеріальних цінностей передбачає здійснення певними працівниками підприємства, установи, організації дій, пов`язаних зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.».

За змістом правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 320/7065/17 (провадження №61-40471св18) звільнення у зв`язку із втратою довір`я до працівника на підставі п.2 ч.1 ст.41 К3пП України може мати місце за умови вчинення ним винних дій.

Відповідно до ч. 2 ст 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні(стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Разом з тим, у порушення зазначеної норми, відповідач не надав позивачу, а ні копії наказу про звільнення, а ні письмове повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні.

Так само, не надано доказів, що позивачу було відомо підстави згідно яких його було звільнено, не надано доказів, що позивача було ознайомлено із документами, які стали підставою для його звільнення.

В ході розгляду справи відповідач не довів належними та допустимими доказами факт обслуговування позивачем грошових, товарних або культурних цінностей на підприємстві, а також винної поведінки останнього щодо виявленої в ході проведеної 26.07.2022 перевірки недостачі матеріальних цінностей.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12.ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч. 1ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 06.11.1992, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Отже, суд установив, що звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України проведено з порушенням норм трудового права.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 13.07.2022, в якій просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням з 27.07.2022, яку позивачем було надіслано цінним листом із описом вкладення на адресу відповідача. Вказану заяву відповідач отримав 26.07.2022, що відповідачем не заперечується та не спростовується.

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання наказу № 77ос від 27.07.2022 "Про звільнення ОСОБА_3 "- незаконним, та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід бюджету суму судового збору у розмірі 1 984,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354,355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства "АвтоМАЗ-Україна" про скасування наказу про звільнення - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Дочірнього підприємства "АвтоМАЗ-Україна" № 77ос від 27.07.2022 "Про звільнення ОСОБА_3 "

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_3 з "у зв`язку з втратою довір`я (пункт 2 статті 41 КЗпП України)" на "за власним бажанням (частина перша статті 38 КЗпП України)"

Зобов`язати Дочірнє підприємство "АвтоМАЗ-Україна" внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_3 .

Стягнути з Дочірнього підприємства "АвтоМАЗ-Україна" (юридична адреса: 02121, м. Київ, вул. Колекторна,42А, ) на користь держави судовий збір у сумі 1 984,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлений 06.06.2023.

Суддя В.Л.Котвицький