Номер провадження: 22-ц/813/2170/23
Справа № 509/2632/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Овідіопольської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 09.06.2020 р., звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у відношенні до їхніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_2 є рідним братом відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 разом зі своєю співмешканкою проживає за адресою: АДРЕСА_1 , будинок належить на праві власності у рівних частках позивачу та відповідачу ОСОБА_1 . З осені 2006 р. по серпень 2009 р. ОСОБА_1 з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відомості про батька дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 внесені на підставі ст.135 СК України.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 не піклується про духовний та моральний розвиток дітей, їх навчання, не забезпечує харчування дітей, медичний догляд, виховання. ОСОБА_2 самостійно піклується про дітей, своїх племінників. А тому звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні до його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні до його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у відношенні до її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у відношенні до її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду 19.11.2021 року ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

При цьому посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідачка любить своїх дітей і заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Також вказує, що позивач перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дітьми.

В оскаржуваному рішенні не надано жодної оцінки щодо висновків:

-органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 ;

-органу опіки та піклування Овідіопольської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

19 січня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що суперечить матеріалам справи та письмовим доказам.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.12.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року по цивільній справі за позовною ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав - залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

13.12.2021 року ОСОБА_1 подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені у вищевказаній ухвалі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року було призначено розгляд справи на 19 травня 2022 року на 12 годину 10 хвилин в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.05.2022 року було вирішено заслухати у судовому засіданні малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Зобов`язано позивача (рідного дядька) - ОСОБА_2 забезпечити явку малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у судове засідання та участь у судовому засіданні класного керівника та психолога.

У судовому засіданні 19.01.2023 року судом апеляційної інстанції було заслухано думку малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у присутності класного керівника ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.01.2023 року було витребувано від КНП ОСР «Овідіопольська лікарня» наступну інформацію: чи перебуває на обліку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-чи страждає ОСОБА_1 психічними розладами (душевно хворобою)?

Витребувано з відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області відомості щодо результатів розгляду заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію за номером єдиного обліку 3192, що мали місце 22.02.2021 року о 13.12 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано явку ОСОБА_1 в судове засідання - обов`язковою.

У судове засідання 13.04.2023 року з`явилась відповідачка ОСОБА_1 та надала суду особисті пояснення стосовно позбавлення її батьківських прав.

У судовому засіданні 06.07.2023 року ОСОБА_2 та його адвокат Бандаренко О.М. заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи ОСОБА_11 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що матір`ю дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 , відомості про батька внесені на підставі ст.135 СК України, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.12.2010 р. встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей. Рішення набрало законної сили 24.01.2011 р. Відомості про батька в актові записи про народження дітей внесені не були.

Діти проживають з дядьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки №628 від 17.02.2020 р., виданої Овідіопольською селищною радою Овідіопольського району Одеської області.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі самоусунулись від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні дітей взагалі не приймають, не піклуються про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 неодноразово складались протоколи про адміністративне правопорушення за ч.ч. 1,2 ст. 184 КУпАП, а саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З талону повідомлення єдиного обліку №3192 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, вбачається, що 22.02.2021 року о 13.13 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 22.02.2021 року о 13.12 за адресою: АДРЕСА_1 , заявниці 13 років. Дебоширить мати, яка має психічні розлади.

З висновку органу опіки та піклування Овідіопольської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки України ОСОБА_1 стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що з метою з?ясування всіх обставин з порушенного питання громадян ОСОБА_2 з дітьми та матір ОСОБА_1 було запрошено 11.08.2021 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини Овідіопольської селищної ради.

На засідання комісії з питань захисту прав дитини Овідіопольської селищної ради 11.08.2021 року були присутні мати, ОСОБА_7 , заявник ОСОБА_2 з племінниками: неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що мати постійно їх ображає та погрожує вигнати з хати. Залякує її, говорячи, що її виженуть зі школи. Вночі не дає їм заснути так як приходить пізно та грає з собакою, якого принесла з вулиці, також може включити музику на телефоні чим будить її та меншого брата.

Неповнолітня повідомила, що сьогодні в неї День народження, але мати її навіть не привітала та, що вона не пам?ятає, коли вона ім щось купували чи дарувала востанне.

ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були роз?ясненні правові наслідки позбавлення батьківських прав матері на що діти відповіли, що так їм буде краще, що мати про них не піклується, весь час про них піклується рідний дядько - ОСОБА_2 .

Також було заслухано матір, ОСОБА_13 , яка зазначила, що одяг вона ділям не купує, поїсти не готує, так як брат не впускає її на кухню. На запитання, що сьогодні за день та чи привітала вона свою доньку з Днем народження, мати зазначила, що в неї ж не сьогодні день народження «не в цей же день?!».

ОСОБА_7 зазначила, що вона доглядає за чужими чотирма малолітніми дітьми на прохання своїх знайомих, але назвати прізвище вказаної сім`ї вона не змогла пригадати.

На запитання чи проходить мати щорічний огляд та лікування, гр. ОСОБА_1 , зазначила, що ні.

У судовому засіданні 19.01.2023 року під час заслуховування думки дітей щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили суд, що мати застосовувала до них фізичне насильство та, що діти весь час проживають з дядьком. (Том І а.с. 211)

У судовому засіданні 13.04.2023 року ОСОБА_1 надавала пояснення суду апеляційної інстанції щодо спілкування з дітьми.

На запитання головуючого, коли дні народження у дітей відповісти не змогла.

На запитання головуючого, чи спілкується вона з дітьми, відповіла, що діти не хочуть спілкуватись з матір`ю.

Відповідачка також надала пояснення суду, що наразі вагітна та збирається з чоловіком в круїз по Україні. Прізвище чоловіка ОСОБА_14 (батько майбутньої дитини) не знає.

Також на адресу Одеського апеляційного суду на виконання ухвали від 19.01.2023 року надійшли матеріали щодо звернення №22298 від 21.10.2020 року.

З довідки №164 Овідіопольської лікарні Поліклінічне відділення вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатора Овідіопольської райполіклінікі з діагнозом легка розумова відсталість. (Том 1, а.с. 248, зворот)

Мотивувальна частина

застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Колегія суддів виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 неодноразово складались протоколи про адміністративне правопорушення за ч.ч. 1,2 ст. 184 КУпАП, а саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З талону повідомлення єдиного обліку №3192 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, вбачається, що 22.02.2021 року о 13.13 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 22.02.2021 року о 13.12 за адресою: АДРЕСА_1 , заявниці 13 років. Дебоширить мати, яка має психічні розлади.

Зазначені обставини також підтвердили заслухані у судовому засіданні діти.

У судовому засіданні 19.01.2023 року під час заслуховування думки дітей щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили суд, що мати застосовувала до них фізичне насильство та, що діти весь час проживають з дядьком. (Том І а.с. 211)

У судовому засіданні 13.04.2023 року ОСОБА_1 надавала пояснення суду апеляційної інстанції щодо спілкування з дітьми.

На запитання головуючого, коли дні народження у дітей відповісти не змогла.

На запитання головуючого, чи спілкується вона з дітьми, відповіла, що діти не хочуть спілкуватись з матір`ю.

Відповідачка також надала пояснення суду, що наразі вагітна та збирається з чоловіком в круїз по Україні. Прізвище чоловіка ОСОБА_14 (батько майбутньої дитини) не знає.

З вказаного вбачається, що поведінка матері відносно дітей не змінилася.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У даному випадку, факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав з урахуванням її поведінки не свідчить про її інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку.

Крім цього, колегія приймає до уваги довідку №164 Овідіопольської лікарні Поліклінічне відділення з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатора Овідіопольської райполіклінікі з діагнозом легка розумова відсталість. (Том 1, а.с. 248, зворот)

Інтереси дітей у вирішенні питання позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків, які відповідальні за дітей, тим більше у їх малолітньому віці.

Апеляційний суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що ОСОБА_1 у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дітей, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для позбавлення останньої батьківських прав відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Що стосується вимог щодо позбавлення батьківських прав іншого вiдповiдача ОСОБА_3 не з`являвся до суду першої та апеляційної інстанції за період слухання справи та не цiкавився дiтьми, не навіщав дітей. Тож, ОСОБА_3 фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують.

Посилання апелянта на те, що судом не наведено мотивів відхилення аргументів, ключових доказів та заперечень відповідача щодо відсутності підстав для позбавлення батьківських прав, є безпідставними.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог немає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Овідіопольської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.07.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін