КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи:376/1820/22-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8814/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Батовріна І.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Ящук Т.І.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області про примусове виконання обов`язку в натурі,

за апеляційною скаргою Сквирської міської ради Київської області на рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року,

встановив:

у вересні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати відповідача виділити в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (пай) розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель комунальної власності Сквирської міської ради на підставі рішення Сквирського міського суду Київської області від 21 квітня 2015 року у справі №376/710/15-ц та рішення Сквирського міського суду Київської області від 22 липня 2021 року у справі №376/1129/20.

Рішенням Сквирського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року за нею визнано право на земельну частку (пай) розміром 3.3 умовних кадастрових гектарів із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільскої ради Сквирського району Київської області. В зв`язку з відсутністю земель запасу в межах Малоєрчиковської сільської ради, рішенням Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року було змінено спосіб виконання рішення суду та визнано за нею право на земельну частку (пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах із земель комунальної власності Сквирської міської ради. 03.09.2021 із заявою про виділення їй земельної ділянки, згідно з рішеннями судів, кадастровий номер :03:004:0021, однак рішення прийнято не було. 15.12.2021 позивач повторно подала до відповідача заяву про виділ земельної ділянки в натурі з кадастровим номером :03:004:0021 або іншої земельної ділянки в радіусі 30 км. від с.Малі Єрчики. Відповідач повідомив, що її попереднє звернення було розглянуто на дванадцятій черговій сесії Сквирської міської ради, де прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та повторні аналогічні звернення не підлягають розгляду. Тому просить суд зобов`язати відповідача виконати обов`язок в натурі.

Рішенням Сквирського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року позов було задоволено - зобов`язано Сквирську міську раду виділити ОСОБА_1 земельну ділянку на території Сквирської міської ради в натурі ( на місцевості) в розмірі земельної частки (пай) розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарів із земель комунальної власності Сквирської міської ради на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 21.04.2015 у цивільній справі №376/710/15-ц, рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року у цивільній справі №376/1129/20.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21.04.2015 у цивільній справі №376/710/15-ц за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області. Рішення набрало законної сили 02.05.2015.

Згідно з рішенням Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року у справі № 376/1129/20 змінено спосіб виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року, яким за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку ( пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільскої ради Сквирського району Київської області на: визнати право на земельну частку (пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах за ОСОБА_1 із земель комунальної власності Сквирської міської ради. Рішення набрало законної сили 23 серпня 2021 року. Тому суд вважав, що у разі відсутності вільних земельних ділянок на території Сквирської міської ради органи місцевого самоврядування повинні здійснити таке забезпечення за рахунок земель резервного фонду або земель запасу.

Відповідно до чч. 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та було неправильно застосовано норми матеріального права.

В ст. 81 ЗК України закріплено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Указом Президента України №720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємства і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, регулюються Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до вимог статті 1 вказаного Закону право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України).

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)").

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

Позивач в позовній заяві посилалась на положення Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та Земельного кодексу України щодо сертифікату на право на земельну частку (пай), як правовстановлюючого документів при реалізації громадянами права вимоги на відведення земельної частик (паю) в натурі. Разом з тим, позивач не зазначила, чи отримувала вона такий сертифікат на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року.

З матеріалів справи видно, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року у цивільній справі №376/710/15-ц за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області. Рішення набрало законної сили 02.05.2015.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року у справі № 376/1129/20 змінено спосіб виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року, яким за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку ( пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільскої ради Сквирського району Київської області на: визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах із земель комунальної власності Сквирської міської ради.

03.09.2021 позивач звернулася до Сквирської міської ради із заявою щодо виділення їй в натурі (на місцевості) земельної частки (пай) кадастровий помер :03:004:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Сквирської міської ради від 19.10.2021 №47/67-12-VIII відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з цільовим призначенням 01.01 Для ведення товарного сільскогосподарського виробництва кадастровий номер :03:004:0021 в межах Сквирської міської територіальної громади Київської області у зв`язку з невідповідністю вимогам ч.7 ст.37, ч.7 ст. 118 ЗК України.

15.12.2021 ОСОБА_1 також звернулась до Сквирської міської ради із заявою щодо виділення їй в натурі (на місцевості) земельної частки (пай) кадастровий помер :03:004:0021 для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, або іншої земельної ділянки в радіусі 30 км. від села Малі Єрчики. У відповідь на вказану заяву 28.01.2022 було повідомлено, що звернення про виділення їй в натурі земельної ділянки з кадастровим номером: :03:004:0021 в межах Сквирської територіальної громади Київської області вже було розглянуто та відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» відсутні підстави розглядати повторне звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того питання, якщо перше веж вирішено по суті.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову зазначав, що позивач просила виділити їй конкретну земельну ділянку кадастровий номер :03:004:0021, яка входить до лісових насаджень лінійного типу, що включають у себе полезахисні лісові смуги та не може бути передана як земля для сільськогосподарських потреб, крім того дана земельна ділянка перебуває в оренді відповідно до договору від 27.12.2019 до 27.12.2029, у зв`язку з чим рішенням Сквирської міської ради від 19.10.2021 №47/67-12- VIII було відмовлено ОСОБА_1 в надані дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0021 площею 4,9073 під полезахисною смугою, перебуває в оренді до 27.12.2029, орендодавець - Малоєрчиківська сільська рада, орендар - ТОВ «Агролан СВ». За даними з Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка є лісовими насадженнями лінійного типу.

Висновок суду першої інстанції про те, відповідач повинен надати позивачу земельну ділянку за рахунок земель резервного фонду або земель запасу є помилковим, оскільки позивач зверталась до відповідача із заявою про надання їй саме земельної ділянки із кадастровим номером :03:004:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року в справі № 321/281/17 (провадження № 61-25655св18) вказано, що «Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України. Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. З огляду на викладене належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Конец формы

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Сквирської міської ради Київської області задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області про примусове виконання обов`язку в натурі відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 13 липня 2023 року.

Головуючий

Судді