Головуючий у І інстанції Шереметьєва Л.А.
Провадження № 22-ц/824/7797/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 212, 84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 18 квітня 2012 року.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Позивач зазначив, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання.

Позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 13 000, 00 грн.

Для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

При встановленні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких позичальник при укладенні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становила 15 212, 84 грн.

Спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 є його батько - ОСОБА_1 . Оскільки відповідач не відмовлявся від прийняття спадщини та до складу спадщини увійшли, у тому числі, і кредитні зобов`язання померлого, які він не погасив, банком 08 лютого 2022 року відповідачу було направлено лист-претензію, але ним ніяких дій вчинено не було.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «Приватбанк» просило суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежність способу захисту у даній справі, оскільки позивач не реалізував своє право вимоги повернення кредитних коштів зі спадкоємця у позасудовому порядку, при цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Також позивач зазначив, що стягнення заборгованості спадкодавця в межах вартості майна, одержаного у спадщину не суперечить вимогам чинного законодавства.

Апелянт стверджує, що оскільки відповідач не надав належних доказів того, що розмір успадкованого майна є меншим ніж розмір заборгованості спадкодавця по кредиту, не подав до нотаріуса заяви про відмову від спадщини то на ньому лежить обов`язок погашення боргу спадкодавця в повному обсязі.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (15 212,84 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом підписання позичальником Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 60).

При підписанні Анкети-заяви ОСОБА_2 підтвердив, що ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згода позичальника підтверджена його власноручним підписом у Анкеті-заяві.

Відповідно до довідки банку, для користування картковим кредитним рахунком, 18 квітня 2012 року позичальник отримав кредитну картку (а.с. 89).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування при видачі кредитної картки 18 квітня 2012 року позичальнику був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300, 00 грн., який в подальшому поступово збільшився до 13 000, 00 гр., а 07 вересня 2020 року був анульований (а.с. 59).

З виписки за договором № б/н від 18 квітня 2012 року вбачається, що позичальник користувався виданою банком кредитною карткою та періодично вносив платежі в погашення кредиту (а.с. 25-58).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 березня 2022 року заборгованість ОСОБА_2 становить: 15 212, 84 грн. - заборгованість за тілом кредиту (а.с. 9 - 24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 серпня 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Кив) (а.с. 92).

З відповіді П`ятої Київської державної нотаріальної контори № 1714/02-14 від 16 червня 2021 року на претензію банку від 24 травня 2021 року та копії спадкової справи № 438/2020 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 нотаріальною конторою була заведена на підставі заяви батька позичальника - ОСОБА_1 (а.с. 96).

02 березня 2021 року державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Семененку В.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що спадкоємець позичальника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором спадкодавця добровільно не погасив, в той час, як прийняв спадщину після смерті сина.

Ухвалюючи рішення про відмову АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

У ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

При спадкуванні борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати це зобов`язання.

Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора.

Тобто, кредитор, що звернувся до спадкоємців, зобов`язаний представити документи, що підтверджують його вимоги.

На підтвердження укладеного з померлим кредитного договору позивач надав суду копію Анкети-заяви № б/н від 18 квітня 2012 року, підписану ОСОБА_2 , розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредитор вправі протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, звернутися зі своїми вимогами по боргах спадкодавця до його спадкоємців незалежно від наступу строків вимоги.

Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст. 1281, 1282 ЦК України.

За редакцією ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст. 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в ч.ч. 2 та 3 ст. 1282 ЦК України, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст. 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що:

- по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця;

- по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).

Аналіз ч. 2 ст. 1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.

Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.

Виходячи з даної правової позиції, звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки правовідносини між кредитором і позичальником припинилися у зв`язку зі смертю останнього, а його спадкоємець стороною даного договору не був.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

У ст.ст. 80, 81 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 92, 154).

Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 видано ОСОБА_1 02 березня 2021 року (а.с. 183, 185).

Як вбачається з матеріалів справи, П`ята Київська державна нотаріальна контора, листом № 1714 /02-14 від 16 червня 2021 року повідомила АТ КБ «Приватбанк» про те, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 було заведено спадкову справу № 438/2020, а також було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 96).

Вказаний лист отримано АТ КБ «Приватбанк» 23 червня 2021 року.

Отже, шестимісячний строк пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця до спадкоємця, визначений в ч.ч. 2, 3 ст. 1282 ЦК України закінчився 23 грудня 2021 року.

Лист-претензію № SMDN7163 щодо повернення коштів направлено на адресу ОСОБА_1 02 лютого 2022 року (а.с. 97).

За таких обставин, АТ КБ «Приватбанк» пропущено строк пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця до спадкоємця, визначений в ч.ч. 2, 3 ст. 1282 ЦК України, так як позивач дізнався про отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину 23 червня 2021 року, а вимогу до спадкоємця, який прийняв спадщину, пред`явив 02 лютого 2022 року.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову на підставі ст. 1282 ЦК України є правильним.

Доводи апеляційної скарги банку щодо помилковості висновку суду першої інстанції про неналежність способу захисту у даній справі, оскільки позивач не реалізував своє право вимоги повернення кредитних коштів зі спадкоємця у позасудовому порядку, спростовуються вище наведеними нормами закону і обставинами справи.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до незгоди позвача з висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: