КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2806/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Савіцькій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Мицик Ю.С.,-

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання.

Позов бґрунтовано тим, що 22 червня 2016 року мiж сторонами укладений договір позики.

За договором позики відповідач отримав кошти в розмірі 35 000 доларів США, що еквівалентно 993 682 грн 62 коп. Строк повернення не пізніше 22 червня 2017 року.

30 листопада 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмiрi 1 256 558 грн 24 коп. за договором позики, яка складається з: основного боргу в розмірі 35 000 дол. США, що еквівалентно 993 682 грн 62 коп.; вiдсоткiв за користування позикою за період з 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 219 997 грн 53 коп.; 3 % річних в розмiрi 42 878 грн 09 коп.

В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального садівництва площею 0,1000 га, без будь-яких забудов, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, кадастровий номер :02:004:0299 у межах, які зазначені в плані меж земельної ділянки, та яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12 вересня 2012 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., з реєстровим номером 1478 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 416531, виданого 07 грудня 2011 року управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області на підставі розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 1735 від 11 жовтня 2011 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12639 в рахунок погашення за договором позики, укладеного 22 червня 2016 року в сумі 1 256 558 грн 24 коп. шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що визначена згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт прайм" від 12 вересня 2017 року в сумі 88 960 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 834 грн 80 коп. та витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 3 500 грн 00 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року рішення суду від 30.11.2018 року в частині стягнення відсотків за користування позикою за період із 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 219 997 грн скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змiн.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року залишено без змiн.

Відповідач не виконав рішення суду від 30 листопада 2018 року, борг не повернув.

Позивач мав намір відкрити в установі банку депозитний рахунок, на який внести грошові кошти, отримані від повернення позики. Він очікував отримати кошти до 21 червня 2017 року. З 21 червня 2017 року до дати подачі позову до суду пройшло 3 роки, тобто 36 міс. За цей час, позивач мав підстави розраховувати на одержання доходу від нарахованих (отриманих) процентів на депозитний вклад та одержати дохід в сумі 542 443 грн 00 коп. Також позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача збитки від інфляції за період з 30 листопада 2018 року по 20 червня 2020 рік в сумі 71 216,79 грн та 3 % річних в сумі 49 060,04 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 45 918, 62 грн, інфляційні втрати в розмірі 62 103, 25 грн та судовий збір в розмірі 1 060,35 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 62 103, 25 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за період 30 листопада 2018 року по 14 червня 2019 рік в сумі 41 436,54 грн, за період з 15 червня 2019 року по 20 червня 2020 рік в сумі 20 666, 71 грн, що складає 62 103,25 грн.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що відповідно до договору позики від 22 червня 2016 року відповідач отримав кошти в розмірі 35 000 доларів США, що еквівалентно 993 682 грн 62 коп., зі строком повернення не пізніше 22 червня 2017 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики.

Відповідач не виконав вказане рішення суду та борг не повернув.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що розраховуючи на виконання відповідачем зобов`язання, він мав намір відкрити депозитний вклад та розраховував на одержання доходу від нарахованих (отриманих) процентів на депозитний вклад та одержати дохід в сумі 542 443 грн. 00 коп. Просив стягнути упущену вигоду, інфляційні втрати та три проценти річних.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (статті 610 ЦК України).

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд правильно встановив фактичні обставини справи, та обгрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення частини другої статті 625 ЦК України та дійшов помилкового висновку про можливість стягнення інфляційних втрат колегія суддів відхиляє.

За договором позики відповідач отримав кошти в гривнях в доларовому еквіваленті, а не в доларах в гривневому еквіваленті, тому інфляційні втрати підлягають стягненню на загальних підставах статті 625 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 липня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко