У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , заборгованості за спожиту електричну енергію,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , заборгованості за спожиту електричну енергію.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України суддею було здійснено запити щодо реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржників.

Згідно відомостей отриманих на відповідні запити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості про РНОКПП відсутні) та ОСОБА_2 (відомості про місце реєстровації та відомості про РНОКПП відсутні).

Згідно із статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ч. 1 ст. 541 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч. 4 ст. 543 ЦК України).

Отже, солідарна відповідальність це у зобов`язальному праві відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

Як вбачається з прохальної частини заяви про видачу судового наказу, заявник ТОВ «Закарпаттяенергозбут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з боржників, не вказуючи чи солідарно, чи з кожного з них окремо з визначенням конкретної суми заборгованості щодо кожного з них, тому суд позбавлений можливості видати судовий наказ про стягнення заборгованості з боржників солідарно, чи з кожного з них окремо з визначенням конкретної суми заборгованості щодо кожного з них з урахуванням прохальної частини заяви.

Крім того відповідно до ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Також, згідно з п. 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», у частині, що не суперечить нормам чинного цивільного процесуального законодавства, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання цих послуг.

Крім того, з урахуванням тих обставин, що вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, і що наказне провадження є спрощеним порядком розгляду справи, що не передбачає повідомлення сторін та залучення заінтересованих осіб, у випадку стягнення у наказному провадженні заборгованості з солідарних боржників, воно може бути звернено лише на того з боржників, з яким укладено письмовий договір.

Однак зі справи не вбачається безспірності вимог, оскільки у справі відсутній підписаний з боржником ОСОБА_2 письмовий договір.

Звертаючись до суду із заявою про стягнення боргу за спожиту електричну енергію, заявником вказано, що саме ОСОБА_1 , приєднавшись до умов публічного договору про постачання електроенергії шляхом фактичного її споживання, за адресою АДРЕСА_1 , є фактично споживачем, та саме вона взяла на себе певні права та обов`язки. Також до заяви про видачу судового наказу додано витяг Абонентської книжки особового рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Тоді як заявник заявляє вимогу про стягнення заборгованості як із ОСОБА_1 , так і з ОСОБА_2 .. При цьому вказує що саме ОСОБА_2 є власником квартири, та проживає за вказаною адресою та є споживачем. Однак про існування між ним та заявником договору про споживання електроенергії, наявність у нього певних зобов`язань перед заявником, підтвердження фактичного споживання ним електроенергії за вказаною адресою у заяві не йдеться.

Окрім того, слід зазначити, що згідно довідки надої виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 03.07.2023 №2111/13-06, відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , в реєстрі територіальної громади відсутні. Вказане свідчить про те, що інформація наведена заявником про те, що ОСОБА_2 , проживає за вказаною адресою, а відтак є споживам електроенергії свого підтвердження не знайшли.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу.

Також згідно п. 8 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

Таким чином, вважаю що у видачі судового наказу слід відмловити. Разом з тим, суд роз`яснює, що заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 161, ст. 165 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи,якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош