Справа № 450/28/23 Провадження № 2-о/450/3/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Гев`як Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління ДМС України у Львівській області про (предмет заяви) : встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року,-

стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи :

підстава заяви (позиція заявника): ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дмитре Пустомитівського району Львівської області. З народження до 17 травня 1983 року був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 . Потім одружився та з 17.07.1989 року по 17.05.1999 року проживав та був зареєстрований у дружини за адресою: АДРЕСА_2 . Після розлучення з дружиною і до сьогодні проживає у батьківському будинку за адресою АДРЕСА_1 . Паспорт громадянина України не отримував, Міграційна служба відмовляє у видачі паспорта громадянина України. Встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 рік, необхідно для вирішення питання про прийняття громадянства та отримання паспорта громадянина України. Крім того, батьки заявника є громадянами України та постійно проживали на території України. Рідний брат заявника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином України, станом на сьогодні вони проживають разом у с. Дмитре. На підставі наведеного просить заяву задоволити.

20.04.2023 року представник заінтересованої особи скерував на адресу суду письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що згідно перевірки обліку ДРАЦС в актовому записі про народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_3 , що суперечить інформації зазначеній в довідці Щирецької селищної ради № 365 від 05.12.2022 року АДРЕСА_2 . В актовому записі про народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначено АДРЕСА_4 . На підставі наведеного просить в задоволенні заяви, відмовити.

В судове засіданні заявник не з`явився, однак його представник подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності заявника, заявлену вимогу підтримує та просить задоволити. В попередньому судовому засіданні заявник та його представник, вимоги заяви підтримали та просили таку задоволити з підстав викладених у заяві. Заявник також додатково вказав, що з моменту народження проживав на території України, за межі України ніколи не виїжджав, мав паспорт громадянина СРСР, однак такий втрачений. Вирішенням питання про отримання паспорта громадянина України довгий час не займався за станом здоров`я.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про місце та час судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд на підставі заяви, також долучених письмових доказів, показань свідків, думки представника заінтересованої особи встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заявник звернувся до суду із заявою в якій просить встановити юридичний факт, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного Кодексу України № 8 від 23.09.2022 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Дмитре, Пустомитівського району, Львівської області, Україна; батьком є ОСОБА_5 , українець, матір`ю є ОСОБА_6 , українка.

Відповідно до довідки № 534 від 23.09.2022 року, виданої Виконавчим комітетом Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області (Дмитрівський старостинський округ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня народження проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 до 17.05.1983 року.

З довідки № 365 від 05.12.2022 року, виданої Щирецькою селищною радою Львівського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та був зареєстрований з 17.07.1989 року по 17.05.1999 року в АДРЕСА_5 відповідно до довідки № 120 від 17.05.2023 року, що видана Щирецькою селищною радою Львівського району Львівської області) Львівського району, Львівської області.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час після стаціонарного лікування у ВП "Лікарня Святого Пантелеймона" проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджується довідкою № 672 від 06.12.2022 року, виданою Виконавчим комітетом Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області (Дмитрівський старостинський округ).

Рідний брат ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , що виданий Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області; зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 проживає без реєстрації.

Встановлено, що батьки рідного брата ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є українцями, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.12.1969 року.

Відповідно до відповіді Пустомитівського відділу ГУДМСУ у Львівській області від 01.03.2023 року № 4632-37/4632.1-23 на звернення ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може отримати паспорт громадянина України без встановленого факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки у пакеті документів ОСОБА_1 відсутній паспорт громадянина колишнього СРСР (Утрачений).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є донькою заявика, пояснила, що її батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав у смт. Щирець з мамою, після розлучення, а саме після 1999 року, пішов проживати окремо у АДРЕСА_6 . Вказала, що батько не мав паспорта громадянина України.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , який є рідним братом заявника, пояснив, що ОСОБА_1 народився у с. Дмитре 1963 року, після одруження у 1989 році почав проживати у смт. Щирець, мав трьох дітей. Після розлучення певний час проживав у с. Семенівка та згодом у с. Дмитре разом з ним. Додав, що ОСОБА_1 ніколи не виїжджав за межі України, батьками є українці, однак паспорт громадянина СРСР, який був виданий брату, втрачений.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , який є сином заявника, пояснив, що батько після одруження, а саме з 1989 року проживав у АДРЕСА_2 , згодом проживав у с. Семенівка та у с. Дмитре. Додав, що з батьком рідко спілкувались, однак з вересня 2022 року почали більше, батько колись мав паспорт громадянина СРСР, однак такий втрачений, а паспорту громадянина України такий не мав.

Частиною 3 ст. 42 ЦПК України визначено, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Згідно ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

За змістом частини першої статті 293 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31.03.1995 року встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закону України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. А згідно п. 7 зазначеного «Порядку», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним з документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України, оскільки здійснення такого права у позасудовому порядку неможливе.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання на території України, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи та показами свідків, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 259, 263, 265, 268, 315-319 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

заяву ОСОБА_1 ,- задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Заявник : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 .

Заінтересована особа : Головне управління ДМС України у Львівській області, , 79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11, Львівська область.

Повний текст рішення складено 12.06.2023 року.

СуддяН. Б. Добош