ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5026/23 Справа № 207/252/20 Суддя у 1-й інстанції - Бистрова Л.О. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 207/252/20

Номер провадження 22-ц/803/5026/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Перша Кам`янська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пипа Альона Олегівна, на рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року головуючого судді Бистрової Л.О. зі складанням повного тексту судового рішення 23 лютого 2023 року по цивільній справі про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була рідною матір'ю його батька ОСОБА_4 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Він є онуком спадкодавця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як його батько ОСОБА_4 помер раніше своєї матері, а тому, спадкує його частку за правом представлення на підставі закону.

Спадкове майно, яке залишилося після смерті бабусі, складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 25 січня 2002 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бондар І.М. за реєстром № 4-229 і зареєстрованому в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації 14 лютого 2002 року за реєстром № 21792.

Згідно технічного паспорту, складеного станом на 18 січня 2002 року спадкова квартира розташована на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку і складається з однієї житлової кімнати площею 19,3 кв.м., кухні - площею 5,7 кв.м., вбиральні - 3,2 кв.м., коридору - 3,5 кв.м., балкону - 0,8 кв.м. Загальна площа квартири - 33,2 кв.м., житлова площа - 19,3 кв.м.

02 грудня 2019 року була посвідчена державним нотаріусом Третьої дніпровської нотаріальної контори Хилько Л.А. за реєстром № 2-712 від його імені заява про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 і направлена до Першої кам`янської державної нотаріальної контори.

12 грудня 2019 року вказаною нотаріальною конторою була отримана його заява про прийняття спадщини, зареєстрована за № 2346 та відкрита спадкова справа № 900/2019.

Із листа, направленого на його адресу нотаріальною конторою йому стало відомо, що нотаріусом виявлена наявність заповіту від імені ОСОБА_3

08 травня 2019 року його бабуся ОСОБА_3 зробила заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори. Як йому стало відомо, вона заповідала належне їй майно своїй сусідці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мешкає в квартирі АДРЕСА_2 поряд з квартирою АДРЕСА_3 , де за життя проживала бабуся ОСОБА_3 .

Вважає заповіт, складений 08 травня 2019 року від імені його бабусі ОСОБА_3 недійсним, оскільки волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, про що свідчать наступні обставини.

На протязі свого життя бабуся висловлювала наміри залишити у спадщину належну їй квартиру своєму сину ОСОБА_4 або позивачу - єдиному онуку. Вона не повідомляла їм той факт, що має наміри заповідати, а також, що заповіла належне їй майно сторонній людині.

Так склалася життєва ситуація в його сім`ї, що він є інвалідом І А групи з дитинства, потребує стороннього постійного догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 565628 від 15 серпня 2011 року. Він хворіє на ДЦП (дитячій церебральний параліч), а тому не має можливості самостійно пересуватись, не може сам себе обслуговувати. Його мати ОСОБА_5 надає йому життєво необхідну допомогу, піклується за ним з дитинства.

Батько ОСОБА_4 , 1957 року народження в 2013 році був травмований, переніс тяжку закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку ІІІ ступеню, був інвалідом 2 групи, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 496707. За станом здоров`я він потребував постійного стороннього догляду, який йому надавала його дружина ОСОБА_5 .

З лютого 2019 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 він постійно знаходився на лікуванні в стаціонарі гематологічного відділення Дніпропетровської багатопрофільної лікарні № 4 з діагнозом: онкологічне захворювання крові - лейкоз крові.

ОСОБА_5 єдиний член його сім`ї, яка мала можливість приїздити до м. Кам`янське, періодично відвідуючи бабусю, привозила їй харчі та гроші, а також надавала необхідну допомогу. Одночасно вона доглядала за двома непрацездатними інвалідами в своїй родині.

В останні роки свого життя, в тому числі на дату складання заповіту у травні 2019 року, бабуся постійно хворіла. Раніш, у 2012 році, а потім - у 2016 році у неї стався 2 рази інсульти судин головного мозку, на фоні яких стан здоров`я її погіршився: вона стала забуватися, не пам`ятала своїх дій, висловлювала маячні ідеї.

Так, у серпні 2017 року вона пішла з дому і залишила без нагляду газову піч, відкривши газові крани в ній, внаслідок чого її квартира наповнилася газом. Сусіди, почувши запах газу, викликали аварійну газову службу, яка ліквідувала аварійну ситуацію шляхом відключення квартири АДРЕСА_3 від газопостачання, а тому, ніхто із мешканців будинку не постраждав, що підтверджується актом відключення № 263 від 23 серпня 2017 року.

Далі, значне загострення її психічного стану відбулося в квітні-травні 2019 року, коли вона в нічній сорочці блукала по території залізничного вокзалу, не розуміючи де вона знаходиться, хто вона така є і як їй дістатися своєї квартири, в яку їй допомогла потрапити патрульна служба поліції.

14 травня 2018 року бабусю обстежила на дому терапевт, яка зробила запис про те, що пацієнтка не впізнає хто заходить до квартири, скаржиться, що їй необхідно вмерти, вона паралізована, невістка погана, діти все вкрали. Лікар зазначила, що в кімнаті на столі розкладені кухонні приналежності (виделки, ножі, ложки), в кутку складені деякі особисті речі. Хвора пояснила, що так потрібно, щоб у неї нічого не покрали. Після обстеження лікар встановила діагноз: ішемічна хвороба серця, дифузний атеросклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. Хвора періодично неадекватна, рекомендована консультація психіатра і невролога, потребує стороннього догляду, допомоги соціальної служби.

15 травня 2018 року бабуся була оглянута неврологом, яка вказала на те, що хвора висловлює скарги на виражене запаморочення, шум в голові, дзвін у вухах. Був встановлений діагноз: психо-органічний синдром і призначене лікування, від якого бабуся відмовлялась, вважаючи, що її бажають ліками отруїти.

04 грудня 2018 року соціальний працівник територіального центру соціального обслуговування Південного району м. Кам`янського відвідав вдома ОСОБА_3 за місцем її помешкання та їй були запропоновані послуги робітників соціального центру, на що вона категорично відмовилась від допомоги, мотивуючи тим, що в неї є син, який їй допомагає і в найближчий час забере її до себе. Цей факт відображений у листі цього центру на заяву його батька ОСОБА_4 .

Психічний стан здоров`я його бабусі різко погіршився, коли до неї на початку травня 2019 року приїздила невістка ОСОБА_5 , яка сповістила, що її син знаходиться в лікарні, в тяжкому стані і запропонувала відвідати сина, можливо востаннє попрощатися з ним. Бабуся відмовилась і зазначила, що в неї було двоє синів, обидва померли і вони чекають коли вона прийде до них.

ІНФОРМАЦІЯ_3 його батько ОСОБА_4 помер від раку крові.

Зазначав, що його бабуся померла у віці 89 років, за станом здоров`я вона була хворою людиною, страждала стійким психічним розладом здоров`я, під впливом якого 08 травня 2019 року був посвідчений оспорюваний заповіт, складений від імені його бабусі ОСОБА_3 , яка не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними.

Крім того, як йому стало відомо, його бабуся особисто не підписувала оспорюваний заповіт, це за неї зробили свідки, що необхідно розглядати як доказ того факту, що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її волі.

Просив визнати недійсним заповіт, складений 08 травня 2019 року від імені ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори.

Рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений 08 травня 2019 року від імені ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 31 777,20 грн витрат пов`язаних з оплатою посмертної судово-психіатричної експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пипа А. О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись неповне встановлення обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам у їх сукупності, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що висновки суду здійснені виключно на підставі наданого висновку судово-психіатричної експертизи, згідно з яким, ОСОБА_3 за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 08 травня 2019 року, який на думку скаржника є необґрунтованим, здійсненим на підставі одностороннього дослідження доказів.

Так, експертне дослідження проводилось на підставі наданих судом матеріалів справи, показань свідків та медичної картки б/н амбулаторного хворого без назви медичного закладу на ОСОБА_3 . Аналізуючи медичну картку ОСОБА_3 , довідки з медичних закладів, можна дійти висновку, що записи лікарів щодо її стану здоров`я не містили ознак недієздатності, неадекватності, наявності психічних розладів здоров`я, хвороб, які б могли вплинути на рівень її свідомості та свободу волевиявлення, та якимось чином підтверджували б, що заповідач саме на момент складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. Відповідно до медичної картки б/№ амбулаторного хворого, враховуючи записи різних медичних спеціалістів в період з 2012 року по 02 лютого 2018 року, за результатами огляду зазначено ,що пацієнтка ОСОБА_3 контакту доступна, до психіатра скарг не висловлює, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, орієнтована вірно, фон настрою вірний, пам`ять та інтелект вікові, сама готує обід, ходить у магазин, сон та апетит достатній, об`єктивно стан задовільний. Тому, постає питання, як з встановленим діагнозом станом на 28 березня 2019 року, 02 липня 2019 року та задовільним станом здоров`я ОСОБА_3 , експерти прийшли до висновку, що 08 травня 2019 року остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до Довідки № 2010/04 від 27 липня 2020 року з КНП КМР «Міська лікарня № 1», на обліку ОСОБА_3 в реєстрі лікаря-психіатра не перебувала, за результатами огляду на облік поставлена не була поставлена, за період з 02 лютого 2018 року по час звернення не зверталась.

Щодо показань свідків, які були предметом дослідження під час проведення експертизи, зазначено, що є незрозумілим та обставина, що встановлювався стан здоров`я заповідача саме на час посвідчення заповіту, який посвідчувався при свідках та підписувався за заповідача іншою особою, але експерти не вважали за необхідне їх допросити. На думку скаржника, такі дії експертів є необґрунтованими, що призвели до надання такого висновку, оскільки показання тих осіб які були присутні саме під час посвідчення спірного заповіту, не аналізувалися взагалі. Були взяті до уваги свідчення, лікаря-терапевта ОСОБА_6 , які не могли слугувати об`єктом дослідження взагалі, оскільки ОСОБА_3 на час складання спірного заповіту не була її пацієнткою, вона не була її сімейним лікарем, що вона сама і зазначила. Відповідно до декларації лікарем, який надавав ПМД зазначено ОСОБА_7 , що була допитана судом вже після проведення експертизи, оскільки в запиті експертів не була зазначена, та яка пояснила, що її пацієнтка ОСОБА_3 , під час огляду була спокійною, адекватною, спокійно відповідала на всі питання, розуміла значення своїх дій, на обліку у лікаря психіатра не перебувала, розуміла хто вона, на поганий зір не скаржилась, руки не тремтіли, пересувалась самостійно в межах квартири, вдома у ОСОБА_3 було чисто та порядок, ліки, які можуть впливати на психічний стан ОСОБА_3 не приймала. Зазначене також підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що були присутніми під час посвідчення заповіту та які свідчили, що стан ОСОБА_3 був адекватний, вела себе спокійно, на неї ніхто не тиснув, вона все розуміла. Нотаріус в їх присутності питав у ОСОБА_3 , чи вона розуміє стосовно того, який документ посвідчується, що вона складає заповіт на ОСОБА_2 , на що остання відповіла позитивно. Тому, сторона відповідача наполягає на тому, що ОСОБА_3 під час посвідчення спірного заповіту усвідомлювала значення своїх дій та керувала своїми діями за власною волею, тому представником відповідача було заявлено про призначення повторної експертизи, однак ухвалою суду від 29 вересня 2022 року в призначенні повторної експертизи відмовлено. Зауважено, що Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Крім того, зазначено, що спірний заповіт відповідає всім вимогам діючого на той час законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тесля А.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як обґрунтоване та ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів та висновку судово-психіатричної експертизи, яким підтверджено, що станом на 08 травня 2019 року ОСОБА_3 страждала на хворобу, яка не дозволяла їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зокрема зазначено, що жодному доказу, що міститься в матеріалах справи, висновок експертизи не суперечить,скаржником не наведено конкретних доказів, яким суперечить висновок експертизи.

Зокрема зазначено, що амбулаторна картка хворого ОСОБА_3 не містила назви медичного закладу, оскільки зберігалася у самої ОСОБА_3 , при цьому зазначена медична картка містить записи про хворобу ОСОБА_3 з 2012 року. Допитана в судовому засіданні лікар ОСОБА_10 своєю печаткою та особистим підписом засвідчувала копію даної медичної картки. Допитана в судовому засіданні лікар ОСОБА_11 особисто підтвердила вчинення нею записів в медичну картку, надану їй для огляду в суді. Крім того, оригінал медичної картки був наданий для проведення експертизи саме відповідачем .

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факти, які відображені в письмових доказах, та їх свідченням надано належну оцінку. До проведення експертизи в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_10 (сімейний лікар), ОСОБА_12 (працівник поліції), ОСОБА_13 (перехожа, випадковий свідок), ОСОБА_14 (фельдшер швидкої медичної допомоги). Посилання скаржника на те, що до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а саме, докладного допиту осіб, які контактували з ОСОБА_3 , що в клопотанні були зазначені особи, яких експерт просив суд допитати, то таке посилання є перекручуванням обставин, оскільки запит експерта жодним чином не конкретизував особи свідків. Судом було з`ясовано у сторін, кого необхідно допитати до проведення експертизи. Представник відповідача адвокат Пипа А.О. була присутня на всіх судових засіданнях і не заперечувала проти призначення експертизи і направлення матеріалів справи експертам, в тому обсязі, який існував до проведення експертизи, а також не заперечувала про допит зазначених вище свідків. Клопотань про допит інших свідків до направлення справи для проведення експертизи представник відповідача не заявляла.

Зазначено, що є суперечливими показання свідків, які допитані за клопотанням представника відповідача, а саме, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про те, що у ОСОБА_3 був поганий зір, оскільки це спростовується медичною карткою, показами лікарів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка є сімейним лікарем ОСОБА_3 та підтвердила свої записи в медичній картці хворої ОСОБА_3 , та зазначила, що вона ОСОБА_3 оглядала всього лише один раз, 02 липня 2019 року, і та була в тяжкому стані, при цьому на поганий зір не скаржилась, руки не тремтіли, пересувалась самостійно в межах квартири, могла писати. Свідок ОСОБА_15 підтвердила, що ОСОБА_3 була зрячою. Наданими відповідачем записами ОСОБА_3 на листах зошита, також підтверджується, що ОСОБА_3 була зрячою людиною та могла писати.

Висновок експертизи є повним, ясним, містить чіткі та конкретні відповіді на поставлені експертам питання, не містить будь-яких положень, які б викликали сумніви в його правильності чи суперечили матеріалам справи.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пипа А.О., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити .

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_16 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги , з підстав зазначених у відзиві.

Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник Першої кам`янської державної нотаріальної контори у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи ( т. 2 а.с. 245-246,249). Від Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю представника ( т. 2 а.с. 247). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 була рідною матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в графі батько зазначено ОСОБА_4 , в графі мати ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 25 січня 2002 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бондар І.М. за реєстром № 4-229 і зареєстрованому в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації 14 лютого 2002 року за реєстром № 21792.

Згідно технічного паспорту, складеного станом на 18 січня 2002 року спадкова квартира розташована на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку і складається з однієї житлової кімнати площею 19,3 кв.м., кухні - площею 5,7 кв.м., вбиральні - 3,2 кв.м., коридору - 3,5 кв.м., балкону - 0,8 кв.м. Загальна площа квартири - 33,2 кв.м., житлова площа - 19,3 кв.м.

02 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Третьої дніпровської нотаріальної контори Хилько Л.А. із заявою за реєстром № 2-712 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 для направлена її до Першої кам`янської державної нотаріальної контори, яка 12 грудня 2019 року була отримана вказаною нотаріальною конторою та зареєстрована за № 2346, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 900/2019.

Із заповіту від 08 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження : всі належні їй права та обов`язки,а також все інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося,і взагалі все те,що буде належати їй на день смерті,і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зміст статті 1234,1240,1241 (право на обов`язкову частку у спадщині),1254,1307 ЦК України їй нотаріусом роз`яснено . Цей заповіт з її слів та на її прохання записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 ,не може сама прочитати текст заповіту по причині загальної хвороби,згідно зі ст.1253 ЦК України заповіт посвідчено в присутності свідків : ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,що мешкає в АДРЕСА_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,що мешкає в АДРЕСА_5 .Свідки зачитали цей заповіт вголос у присутності нотаріуса та заповідача в приміщенні Першої камянської державної нотаріальної контори за адресою: Дніпропетровська область,м.Камянське,вул.Медична,буд.3,о 14 год.20 хв. та поставили свої підписи на ньому. Свідки підтвердили ,що не є спадкоємцями за заповітом,членами сімї та близькими родичами спадкоємця за заповітом. Зміст ст.1254 ЦК України щодо права заповідача на скасування та зміну заповіту заповідачу роз`яснено. Свідкам роз`яснено зміст ст.1255 ЦК України про те,що вони не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту та його змісту.

У зв`язку з хворобою ОСОБА_3 та її особистим проханням заповіт підписаний ОСОБА_9 ,що проживає/зареєстрована: АДРЕСА_6 .

Цей заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В. Заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_18 . У зв`язку з тим,що ОСОБА_3 не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту,у зв`язку з хворобою зору,за її дорученням,у її та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_8 . Особи заповідача та свідків встановлено,їх дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_9 ,яка підписала заповіт встановлено,її дієздатність перевірено,справжність підпису ОСОБА_9 засвідчено. Зареєстровано в реєстрі за № 1-865 (т.1 а.с.176,208).

Обставини захворювання ОСОБА_3 підтверджуються медичною амбулаторною карткою, в якій містяться записи про захворювання ОСОБА_3 з 2012 року, та встановлено діагнози: дифузний атеросклероз, кардіосклероз, церебросклероз, Гіпертонічну хворобу II ст., ДЕП (дисциркуляторна енцефалопатія) ІІ-ІІІ ст.

Листом Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області № 46.1/7/5529 від 25 травня 2020 року повідомлено, що 30 березня 2019 року о 14-00 годині надійшло повідомлення про те, що біля будинку № 105 по проспекту Свободи гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , виявлено загублену жінку, яка не може назвати свої дані, у якої можливі провали в пам`яті. Виїздом на місце було встановлено особу ОСОБА_3 , 1930 року народження, було здійснено поліцейське піклування та супроводжено останню до місця її мешкання.

Згідно відповіді КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф ДОР», 18 квітня 2019 року о 13:41 був здійснений виклик швидкої медичної допомоги, встановлений діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія III. Гіпертонічна хвороба з наслідками перенесеного інсульту. В карті виїзду швидкої медичної допомоги зафіксовано: «Привід для виклику: втрата свідомості; Скарга на неадекватність, періодично зве померлого сина...».

Згідно посмертного епікризу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була госпіталізована в КЗ КМЛ № 4 ДОР в т.в. ШМД в крайньо тяжкому стані з д/зом: Дисциркуляторна енцефалопатія на фоні ЦА, виражений психоорганічний с/м з двобічною пірамідною недостатністю. Анамнез захворювання: 16.08.2019 р. була викликана ШМД додому, оглянута. Хворіє на протязі багатьох років. Погіршення стану зі слів знайомих з 15.08.2019 р. Об-но: Шкіряні покрови бліді, на тілі чисельні садна, особливо на н/к (нижні кінцівки).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що вона є лікарем-терапевтом,працювала лікарем терапевтом спеціалізованої медико-санітарної частини №8 МОЗ України. ОСОБА_3 була її пацієнткою. Стан її починаючи з 2016 року, як вперше вона побачила ОСОБА_3 2016-2017 роки спостерігалась до 8 жовтня 2018 року, до моменту, коли закрили частину, після цього її спостерігав хтось інший з лікарів, але вона не знає хто саме; постійно були виклики до покійної ОСОБА_3 , діти викликали, іноді вона сама могла викликати лікаря через реєстратуру, в поліклініці була один єдиний раз ,те що пам`ятає свідок, можливо була не раз, але вона не знає; кардіограму проходила; потім ОСОБА_3 була вдома; і в ті моменти коли почались проблеми у покійної, що спочатку було більш-менш, але були скарги на біль у серці, слабкість, підтримували її, а в подальшому з кожним разом ставало гірше і гірше; могли прийти до покійної, а в неї все розкидано, казала, що не рухається, що після інсульту, їй пропонували допомогу, а покійна говорила що їй нічого не треба, вона не рухається зовсім. Вона запитувала в покійної, чому лежать капці на столі і все інше; померлу консультував хірург, були проблеми з ногами, були рани, призначали покійній консультації невропатолога і порадили психіатра; у покійної хвороба прогресувала, як була після 8 жовтня 2018 року не знає, але коли востаннє була у покійної з нею майже не можливо було розмовляти, вона не розуміла що і як, покійна зовсім втратила розум не орієнтувалась в часі. Від лікування відмовлялась, відмовлялась пити таблетки. На її думку ОСОБА_3 була недієздатною, оскільки вона могла взяти і сходити в туалет прямо на килим, вона не розуміла, що робить; нормальна людина так поводити себе не може на її думку. В березні 2017 або 2018 року не пам`ятає точно, коли вона була у ОСОБА_3 то приїхали невістка з сином, то ОСОБА_3 говорила, що онук приїхав з радістю, але тільки вона не могла його впізнати, потім знову була зміна настрою. Покійна на її думку була неадекватною і з кожним разом все це посилювалось. Призначала препарати для підтримки серця, гіпотезійні, та препарати які розріджують кров. Препарати які впливають на свідомість не мають права призначати. До психіатра покійну направили на консультацію, а ті в свою чергу мали поставити покійну на облік, бо дільничному лікарю сказали, що така пацієнта була, і щоб вони це знали, сповіщалось телефонограмою. У дільничного лікаря вона на обліку не була, мала бути в лікарні №1 на обліку, бо вони сповістили, що покійну поставили на облік. У покійної була язва, хірург її оглядав, перев`язування приходили до неї робити. За викликом.

Свідок ОСОБА_13 , в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що 30 березня 2019 року зайшла в під`їзд будинку АДРЕСА_7 , відкрила двері під`їзду, побачила бабусю, яка була в нічній сорочці і запитувала де її дім, вона допомогла шукати, в обличчя бабусю знала, але не знала в якій квартирі саме вона проживає, вона зрозуміла, що у бабусі проблеми з пам`яттю, в першу чергу вона хотіла звернутись до управляючої будинком ОСОБА_2 , але двері не відкривали, ходили шукали квартиру хвилин 40, двері ніхто не відчиняв, вона запропонувала бабусі викликати швидку, але бабуся відмовилась, бабуся не реагувала на її питання, ОСОБА_2 відчинила двері вже коли приїхала поліція, тоді поліція бабусю забрала. Бабуся просто не пам`ятала де її будинок, не називала себе, бо до останнього не пам`ятала де живе, була адекватною, але нічого не пам`ятала, одягнута була у нічну сорочку, після того як квартира знайшлась вона в квартиру не заходила.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є працівником поліції, який приїхав на виклик, у зв`язку із повідомленням в поліцію про загублену жінку, коли вони приїхали на виклик то побачили бабусю ОСОБА_3 , яка була в нічній сорочці та вела себе дивакувато, однак, коли відчинили двері тамбуру ОСОБА_3 пішла саме до дверей своєї квартири, була частково при пам`яті.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що вона працює фельдшером на станції швидкої допомоги в складі кардіоревматологічної бригади, приїздила по виклику у зв`язку із втратою свідомості, коли приїхали, то побачили ОСОБА_3 , яка проявляла неадекватну поведінку, періодично кричала та гукала померлого сина. Їй було поставлено діагноз дисциркуляторна енцефалопатія 3 стадії, гіпертонічна хвороба після перенесеного інсульту. Вони надали допомогу ОСОБА_19 зробили укол, також застосували препарат для заспокоєння пацієнтки. Діагноз встановлювався за оглядом пацієнта та медичної картки.

Свідок ОСОБА_15 , допитана в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_2 знає 27 років, оскільки ОСОБА_2 з 2020 року багато разів привозила ОСОБА_3 на дачу в літній період, а вона є сусідкою по дачі. Вона декілька разів вимірювала ОСОБА_3 тиск, читала книжки, при розмові остання усвідомлювала свої дії, була адекватною. Про заповіт вона дізналась, коли ОСОБА_3 була в лікарні у зв`язку із погіршенням самопочуття. Чи могла ОСОБА_3 самостійно писати, їй невідомо, підтвердила той факт, що ОСОБА_3 могла самостійно пересуватись та була зрячою.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що був свідком при складанні заповіту, погодився тому, що ОСОБА_2 йому повідомила, що буде доглядати ОСОБА_3 до її смерті, і щоб потім отримати її квартиру у спадок, заповіт читав у нотаріуса саме він, бо так попросила ОСОБА_3 , через те, що погано бачить. Під час складання та посвідчення заповіту у нотаріуса разом із ним ще було два свідки, це ОСОБА_9 та ОСОБА_17 .. Нотаріус запитувала у ОСОБА_3 чи розуміє вона все те, що відбувається, на що остання відповіла позитивно, поводила себе ОСОБА_3 спокійно та адекватно. Заповіт був підписаний ним та його дружиною ОСОБА_9 .. До нотаріуса їхали разом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , він та ОСОБА_9 . Заповіт почали складати лише тоді, коли вони всі зібрались. ОСОБА_3 особисто заповіт не підписувала, бо бачила дуже погано і в неї дуже сильно тремтіли руки.

Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції в судовому засіданні пояснила, що була свідком при складанні в травні 2019 року, зачитувані та підписанні заповіту. Підписувала заповіт саме вона, бо ОСОБА_3 погано бачила та у неї дуже сильно тремтіли руки. ОСОБА_2 вона знає дуже давно, так як вони подруги. ОСОБА_3 знала, як сусідку ОСОБА_2 , за якою остання доглядала та допомагала їй. У нотаріуса їх було п`ятеро: три свідки це вона, ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , також була ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ..Нотаріус в їх присутності питав у ОСОБА_3 , чи вона розуміє стосовно того, що відбувається, на що остання відповіла позитивно. Стан ОСОБА_3 був адекватний, вела себе спокійно, на неї ніхто не тиснув, вона все розуміла. З проханням до нотаріуса, стосовно складання заповіту звернулась саме ОСОБА_3 , що хоче квартиру, яка їй належить заповісти ОСОБА_2 . Організацією поїздки до нотаріуса займалась ОСОБА_2 ..

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_3 є рідною сестрою його діда. За життя вона мала дуже тяжкий та складний характер. Спілкувались вони з нею часто. ЇЇ невістка, син раз на місяць завжди приїжджали до неї. Останній раз він ОСОБА_3 бачив у 2019 році. Самотньою або покинутою вона ніколи не була, оскільки всі рідні з нею спілкувались. За життя ОСОБА_3 він від неї ніколи не чув, щоб вона хотіла віддати свою квартиру якійсь сторонній людині. Іноді поведінка ОСОБА_3 була неадекватною, вона могла їм писати дивні листи. В додаткових коштах на своє утримання ОСОБА_3 ніколи не потребувала, оскільки їй вистачало її пенсії та вона мала кошти від проданої дачі.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона була останнім сімейним лікарем у ОСОБА_3 , з якою заключила договір в березні 2019 року. Вона ОСОБА_3 оглядала всього лише один раз, 02 липня 2019 року, коли приїхала до неї додому за викликом, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Викликали її сусіди ОСОБА_3 , бо вона була в тяжкому стані: мала набряки, високий тиск, задуху, тому вона прийняла рішення про госпіталізацію ОСОБА_3 , оскільки остання проживала сама. Під час огляду ОСОБА_3 була спокійною, адекватною, спокійно відповідала на всі питання, на обліку у лікаря психіатра не перебувала, розуміла хто вона, на поганий зір не скаржилась, руки не тремтіли, пересувалась самостійно в межах квартири, могла писати. Вдома у ОСОБА_3 було чисто та порядок. Ліки, які можуть впливати на психічний стан ОСОБА_3 не приймала.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричного експертизи № 1 від 25 травня 2022 року, проведеного Дніпровською філією СПЕ ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» на виконання ухвали Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 13 січня 2022 року , ОСОБА_3 на момент складання заповіту 08 травня 2019 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі виражених розладів особистості та поведінки, внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, дисциркуляторна енцефалопатія). За своїм психічним станом вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 08 травня 2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги ,суд першої інстанції виходив з того,що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її волі,оскільки ОСОБА_3 під час складання заповіту 08 травня 2019 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними .

Апеляційний суд погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи та доказам, наявним у справі, надано належну правову оцінку.

Протилежного, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачем та його представником доведено не було та не спростовано .

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Для встановлення психічного стану спадкодавця в момент складання заповіту (укладення спадкового договору), який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2022 року у справі № 554/7289/19 (провадження № 61-13635св21).

Психічний стан особи може бути підтверджений саме судово-психіатричною експертизою, яка і є допустимим доказом у встановленні спірних обставин.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/16032/15-ц (провадження № 61-18092св21).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц, провадження № 61-39444св18, у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 234/9293/14-ц, провадження № 61-2968св19, у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц, провадження № 61-43716св18, у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2020 року у справі № 234/15365/17-ц, провадження № 61-259св19 та у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц, провадження № 61-9951св18.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричних експертизи № 1 від 25 травня 2022 року було встановлено, що розвиток у іспитованої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тлі загально соматичних склеротичних змін ознак склерозу судин головного мозку,що стало причиною виникнення гіпертонічної хвороби,гострого порушення мозкового кровообігу та дисциркуляторної енцефалопатії з формуванням на цьому тлі таких змін з боку психіки,як зниження памяті та інтелекту, втрати адекватних соціальних,міжособистісних,родинних зв`язків,уповільнення темпу мислення,його грунтовність,в`язкість суджень у поєднанні з емоційною лабільністю, конфліктністю, дратівливістю, порушення критичних та адаптаційних здібностей,що зумовило її обстеження психіатром. Наявні у ОСОБА_3 хворобливі порушення психіки були виражені настільки значно,позбавляли її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 08 травня 2019 року. ОСОБА_3 на момент складання заповіту 08 травня 2019 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі виражених розладів особистості та поведінки, внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, дисциркуляторна енцефалопатія). За своїм психічним станом вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 08 травня 2019 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищевказаний висновок експерта узгоджується з іншими матеріалами справи, поясненнями свідків, є чітким, зрозумілим, категоричним, не ґрунтується на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про неналежність та недопустимість доказів, зокрема і висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 1 від 25 травня 2022 року , є безпідставними та необґрунтованими, оскільки останній не містить неповноти або неясності, доказів складення висновку експерта з порушенням чинного законодавства не надано. Вказаний висновок не визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, тому відсутні правові підстави для призначення повторної експертизи, що узгоджується з вимогами статей 103, 113 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскарженого судового рішення спростовуються матеріалами справи.

Взявши за основу посмертну судово-психіатричну експертизу у відношенні ОСОБА_3 ,згідно категоричних висновків якої, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент складання заповіту 08 травня 2019 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі виражених розладів особистості та поведінки, внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, дисциркуляторна енцефалопатія). За своїм психічним станом вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 08 травня 2019 року, суд першої інстанції врахував неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновки суду у цій справі узгоджуються з висновками ,викладеними в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2021 року у справі № 650/1252/17 ,в постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того,що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її волі,з урахуванням презумпції психічного здоров`я фізичної особи та доведеності абсолютної неспроможності ОСОБА_3 в момент вчинення оспорюваного правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд першої інстанції,правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення та надавши оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав, для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

З клопотання про надання експертам додаткових матеріалів (т.2.а.с.36) не вбачається зазначення осіб свідків. Як вбачається з матеріалів справи до проведення експертизи в судовому засіданні були допитані свідки : ОСОБА_10 (сімейний лікар), ОСОБА_12 (працівник поліції), ОСОБА_13 (перехожа, випадковий свідок), ОСОБА_14 (фельдшер швидкої медичної допомоги). Клопотань про допит інших свідків до направлення справи для проведення експертизи представник відповідача адвокат Пипа А.О. не заявляла (т.2.а.с.37-47).

Твердження сторони відповідача про поганий зір у ОСОБА_3 ,спростовується медичною карткою та поясненнями лікарів,поясненнями свідка ОСОБА_15 та записами ОСОБА_3 на листах зошита,що приєднані до справи (т.1.а.с.66-67) .

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними та заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно зі до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пипа Альона Олегівна, залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 11 липня 2023 року.

Судді: