ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/311/22 Номер провадження 22-ц/814/3390/23Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.Ю. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року, постановлене суддею Морозовим В.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні про визнання нарахування незаконним та зобов`язання здійснити перерахунок вартості наданих послуг з постачання гарячої води,

в с т а н о в и в:

23.02.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 та отримувачем комунальних послуг, що надаються КВП «Теплоенерго» згідно договору від 20.09.2005.

При оплаті комунальних послуг за серпень 2021 року в квитанції №2693598 від 10.09.2021 ним було виявлено нарахування по оплаті послуг з постачання гарячої води на суму 21 484,81 грн. Відповідно до вказаної квитанції за серпень 2021 року його родиною спожито 12,0816 куб.м. гарячої води, що відповідно до тарифу (102,98 грн. за 1 куб.м.) становить 1 244,17 грн.

Проте він більше семи років не користується гарячою водою та використовує електричний водонагрівач, попередньо заборгованості не мав, у липні 2021 року існувала переплата у розмірі 19,87 грн.

13.09.2021 він звернувся до КВП «Теплоенерго» м.Горішні Плавні за роз`ясненнями такого нарахування та листом від 20.09.2021 йому повідомлено, що згідно звернення до диспетчерської служби щодо обстеження системи гарячого водопостачання 27.08.2021 представниками підприємства виявлено несправність лічильника води №562789 та використання гарячої води.

Так, з 01.02.2020 донараховано за послуги з постачання гарячої води по нормі споживання на чотирьох зареєстрованих споживачів, усього 196,74226 куб.м. на суму 20 260,52 грн. Перерахунок здійснено з 01.02.2020, мотивуючи тим, що показники на момент перерахунку були 122,705 куб.м., як і на момент перевірки у лютому 2020 року. Документ, що підтверджує проведення перевірки лічильника у лютому 2020 року відсутній. Крім того, під час складання акту про несправність лічильника працівника підприємства до квартири не допускали, а в самому акті відсутній підпис споживача.

04.10.2021 він звернувся до ФО- ОСОБА_2 для проведення перевірки лічильника без його зняття. У відповідності до протоколу повірки лічильника №123 встановлено, що лічильник непридатний до використання, однак, зазначено, що він демонструє покази більші, ніж кількість фактично спожитої води на 54,73%, 11,81%, 105,2%. Зауважує, що в акті вказані покази лічильника: 00122794 куб.м., що відповідає переданим ним показам станом на січень 2020 року.

У подальшому, 04.12.2021, в інтересах позивача до відповідача надсилалися адвокатський запит про надання інформації щодо особи, яка була ініціатором звернення до диспетчерської служби 27.08.2021; складу комісії; особи, яка надала доступ до квартири; дати останньої повірки лічильника та його показань; за якими ознаками зроблено висновок про несправність лічильника. Також позивачем запитано копії договору про надання послуг, акту проведення перевірки лічильника №562789 від 27.08.2021, розрахунок нарахованої вартості послуг за період із 01.12.2018 по 01.12.2020 помісячно.

Відповідь на запит була неповною та суперечливою, а на повторний запит від 18.02.202 залишена відповідачем без реагування. Із підстав викладеного, з метою захисту порушеного права, просить визнати незаконним Акт зняття з абонентського обліку вузла абонентського обліку витрати води від 27.08.2021, складеного працівниками КВП «Теплоенерго» м.Горішні Плавні, скасувавши донарахування за послугу з постачання гарячої води здійснене підприємством на підставі такого Акту та стягнути на його користь 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.02.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КВП «Теплоенерго» м.Горішні Плавні про визнання нарахування незаконним та зобов`язання здійснити перерахунок вартості наданих послуг з постачання гарячої води відмовлено.

Рішення міського суду вмотивовано тим, що позивач не доведено вимоги позову належними та допустимими доказами.

Позивач із рішенням міського суду не погодився та подав апеляційну скаргу. Із підстав, раніше викладених у позовній заяві, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати й постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Повідомляє про несвоєчасне отримання ним та його представником ухвали про відкриття провадження, у якій не було вказано строк для подачі відповіді на відзив, яка фактично була подана 06.05.2022. Зазначає, що судове засідання у справі неодноразово відкладалася, і, оскільки про необхідність витребування додаткових доказів позивачу стало відомо зі спливом строку, передбаченого ч.1 ст.83 ЦПК України, клопотання про їх витребування, заявлене ним 09.08.2022, вважає таким, що подано із дотриманням строку та в порядку, передбаченому ст.79 цього Кодексу.

Також 28.02.2023 представником позивача було подано до суду заяву про розгляд клопотання про витребування доказів, виклик в судове засідання спеціаліста та свідків у відсутність позивача та його представника. Натомість судом ухвалено рішення по суті спору.

Разом із апеляційною скаргою позивачем заявлено клопотання про виклик у судове засідання спеціаліста - працівника Центру технічного обслуговування лічильника води ОСОБА_3 ; про витребування доказів в копіях, а саме: акт контрольного зняття показань лічильника гарячої води, журнал про реєстрацію вхідних телефонограм КВП «Теплоенерго», посадові інструкції начальника теплової інспекції ОСОБА_4 та контролера теплового господарства ОСОБА_5 , наряд про отримання завдання на здійснення обстеження системи гарячого водопостачання в квартирі; про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.04.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.02.2023; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 28.04.2023.

25.05.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що 26.08.2021 до диспетчерської служби підприємства в телефонному режимі звернулись мешканці квартири АДРЕСА_1 з питання обстеження системи гарячого водопостачання. Ідентифікувати таку особу по телефону технічно неможливо, тоді як до повноважень підприємства не входить перевірка документів, які посвідчують особу, споживача, який надає доступ до приміщення.

Відповідно до акту зняття з абонентського обліку вузла абонентського обліку витрат води від 27.08.2021, лічильник №562789 вийшов з ладу, тобто при використанні гарячої води лічильний механізм лічильника гарячої води не змінював показників. Тоді представниками підприємства було виконано розпломбування та зняття з абонентського обліку квартирного лічильника. При цьому запірний вентиль гарячої води в квартирі був відкритий, що свідчить про факт користування гарячою водою.

Непрацездатність лічильника також підтверджує протоколом перевірки водолічильника №123, так при номінальній витраті допустима похибка становить 105,2%, тобто при проходженні рідини через лічильник його механізм не реагує на витрати.

Зазначає, що донарахування за послуги гарячої води відбувалося за нормою споживання на 4-х зареєстрованих споживачів відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 за період із 01.02.2020 по червень 2021 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.07.2023 задоволено клопотання представника позивача адвоката Губарєвої М.О. про розгляд справи за її участі у режимі відеконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

11.07.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи через неможливість забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Позивач у судове засідання не з`явився про поважність причин неявки апеляційний суд не повідомив; представник позивача на відеоконференцзв`язок не вийшла.

Вирішуючи питання розгляду справи за даної явки, а також клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У цій справ виклик сторін здійснено в порядку ч.ч.6,7 ст.128 ЦПК України, поважність причин неявки позивача та представника відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена. Тоді як представник позивача, будучи обізнаною із ризиками технічної неможливості забезпечення проведення відеоконференції з використанням власних технічних засобів, на відеоконференцзв`язок не вийшла. При цьому кожна зі сторін реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та відзиві на неї, а тому, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін не призведе до порушення їх права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

За таких обставин клопотання представника відповідача про відкладення розгляду задоволенню не піддягає.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , підстава набуття права власності договір купівлі-продажу від 12.07.2004, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куц С.М., зареєстровано в реєстрі за №2326./а.с.7/

20.09.2005 між КВП «Комсомольськтеплоенерго» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг теплопостачання, за умов якого підприємство надає споживачеві послуги з дотриманням таких споживчих властивостей, якісних показників і режимів: 1) централізоване гаряче водопостачання (підігрів гарячої води); 2) центральне опалення./а.с.18-19/

18.11.2019 водолічильники №554375 та №562789 знято з абонентського обліку, а 05.12.2019 взято на облік, що підтверджується відповідними актами. Лічильники №62789 взято на облік з показаннями лічильника 113,837./а.с.14/

Актом від 15.11.2019 перевірки пломб на вентилях гарячої води, встановлено, що пломби пошкоджені і гарячою водою користувались./а.с.14/

Актом від 27.08.2021 зафіксовано зняття з абонентського обліку вузла абонентського обліку витрат води водолічильник №562789; мета розпломбування: вийшов з ладу лічильний механізм; показники лічильника на дату розпломбування 122,705. Акт не підписано споживачем./а.с.25/

Відповідно до квитанцій №2678303 за липень 2021 року заборгованість за користування гарячою водою складає 19,87 грн.; №2693598 за серпень 2021 року 21 484,81 грн./а.с.15/

Згідно протоколу повірки водолічильника №123, підписаного ОСОБА_3 (ФО-П Мандзюк, №68), лічильник не придатний до використання, відносна похибка 54,73%, 11,81%, 105,20%./а.с.13/

Згідно довідки про нарахування за період: грудень 2018 року по листопад 2021 року заборгованість за гарячу воду та опалення складає 24967,11 грн./а.с.20-22/

Листом КВП «Теплоенерго» м.Горішні Плавні від 20.09.2021 №1887 споживачу ОСОБА_1 повідомлено, що згідно звернення до диспетчерської служби щодо обстеження системи гарячого водопостачання 27.08.2021 представниками підприємства було виявлено, що лічильник води №562789 вийшов з ладу, гарячою водою користуються. Показники на момент перевірки були 122,705 куб.м., в лютому 2020 року показники також складали 122 куб.м. Лічильник знято з комерційного обліку.

Згідно з викладеним з 01.02.2020 було донараховано за послугу гаряча вода по нормі споживання на чотирьох зареєстрованих споживачів, а саме: лютий 2020 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; березень 2020 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; квітень 2020 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; травень 2020 року - 11,21858 куб.м. на суму 1155,30 грн.; липень 2020 року - 12,08155 куб.м. на суму 1244,16 грн.; серпень 2020 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; вересень 2020 року - 12,93013 куб.м. на суму 1331,54 грн.; жовтень 2020 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,76 грн.; листопада 2020 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; грудень 2020 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; січень 2021 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; лютий 2021 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; березень 2021 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; квітень 2021 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн.; травень 2021 року - 13,376 куб.м. на суму 1377,46 грн. Усього: 196,74226 куб.м. на суму 20260,52 грн./а.с.12/

04.12.2021 в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Губарєвою М.О. направлено до КВП «Теплоенерго» адвокатський запит щодо надання інформації: 1) Яка особа була ініціатором звернення до диспетчерської служби КВП «Теплоенерго» 27.08.2021; 2) Які особи входили до складу комісії, що проводила перевірку із зазначенням ПІБ та посади; 3) яка особа надала доступ до житлового приміщення та підписала акт проведення перевірки, отримуючи його копію; 4) коли останній раз проводилась повірка лічильника та дата його постановки на комерційний облік із зазначенням показів лічильника на цю дату; 5) за якими ознаками представники підприємства зробили висновок про те, що відбувається споживання гарячої води в житловому приміщенні. Також просить надати: 1) договір між КВП «Теплоенерго» та ОСОБА_1 про надання послуг з теплопостачання гарячої води; 2) акту проведення перевірки лічильника №562789 від 27.08.2021; 3) довідку розрахунок./а.с.17/

Листом КВП «Теплоенерго» м.Горішні Плавні від 30.12.2021 №1603 споживачу ОСОБА_1 повідомлено наступне.

1. Згідно даних Журналу реєстрації вхідних телефонограм КВП «Теплоенерго» м.Горішні Плавні, 26.08.2021 до диспетчерської служби підприємства звернулися мешканці квартири АДРЕСА_2 , але можливості ідентифікувати по телефону особу, яка була ініціатором звернення до диспетчерської служби, за адресою: АДРЕСА_3 технічної можливості не має.

2. Акт зняття з абонентського обліку вузла абонентського обліку витрати води від 27.08.2021 підписано начальником теплової інспекції ОСОБА_4 та контролером теплового господарства ОСОБА_5 .

3. До посадових обов`язків указаних працівників підприємства не входить перевірка документів, які посвідчують особу споживача, який надає доступ до приміщення.

4. 28.11.2019 проводилась державна повірка лічильника гарячої води, 05.12.2019 даний лічильник було постановлено на абонентський облік.

5. Запірний вентиль гарячої води в квартирі АДРЕСА_1 відкритий, що свідчить про факт користування гарячою водою. При виходу із ладу лічильного механізму лічильників води споживання технічно не припиняється. Надано в копіях запитувані документи./а.с.16/

09.08.2022 представник позивача - адвокат Губарєва М.А. звернулася в суд із клопотаннями про виклик та допита у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.66-67/: про виклик у судове засідання спеціаліста - працівника Центру технічного обслуговування лічильника води ОСОБА_3 /а.с.68/; про витребування доказів, а саме: акт контрольного зняття показань лічильника гарячої води, журнал про реєстрацію вхідних телефонограм КВП «Теплоенерго», посадові інструкції начальника теплової інспекції ОСОБА_4 та контролера теплового господарства ОСОБА_5 , наряд про отримання завдання на здійснення обстеження системи гарячого водопостачання в квартирі./а.с.70-71/

28.02.2023 представник позивача - адвокат Губарєва М.А. звернулася в суд із заявою, у якій просила розглядати указані клопотання без її участі та участі її довірителя./а.с.89/

Залишаючи без задоволення такі клопотання, міський суд виходив із того, що до клопотання про витребування доказів не додано доказів про звернення позивача із заявами до КВП «Теплоенерго» у м.Горішні Плавні», тобто не виконано вимоги п.4 ч.2 ст.84 ЦПК України. Представник позивача не довів належними та допустимими доказами пропущений строк для подання клопотання. Тоді як у порушення вимог ч.3 ст.91 ЦПК України клопотання про виклик свідків та спеціаліста подано після початку першого судового засідання у справі. Перше судове засідання у справі відбулося 26.04.2022, а клопотання надійшло до суду 09.08.2022

При постановленні рішення по суті спору, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що лічильник гарячої води вийшов з ладу не з його вини, а також, що позивач дійсно не користувався гарячою водою. Натомість відповідачем спростовано усі доводи позивача та доведено належними та допустимими доказами, що лічильник був поставлений на облік справним, як і доведено і той факт, що позивач користувався гарячою водою.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням районного суду та довільного тлумачення норм права на свою користь.

Стосовно клопотань позивача про виклик свідків, спеціаліста та витребування доказів, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частин другої, третьої наведено норми суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У цій справі позивачем в суді першої інстанції заявлялися клопотання про виклик свідків, спеціаліста та витребування доказів у задоволенні яких було відмовлено з підстав недотримання заявителем вимог п.4 ч.2 ст.84, ч.3 ст.91 ЦПК України.

За змістом частин другої, третьої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч.1 ст.84 ЦПК України).

У цій справі при зверненні в суд із позовом позивачем будь-які клопотання не заявлялися. Провадження у вказаній справі відкрито 28.03.2022, судом ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження./а.с.32-33/

Згідно частини 3 статті 91 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Перше судове засідання у вказаній справі призначено 26.04.2022, яке за клопотанням представника позивача було відкладено на 19.05.2022.

До початку першого судового засідання позивачем було реалізовано право на подачу відповіді на відзив, будь-які клопотання про витребування доказів, виклик свідків та спеціалістів не заявлялися./а.с.50/

Відповідні клопотання подані представником позивача на електронну пошту суду 09.08.2022, тобто із порушенням вимог п.4 ч.2 ст.84, ч.3 ст.91 ЦПК України. Отже, наведені позивачем у доводах апеляційної скарги порушення судом ЦПК України не знайшли свого підтвердження, та у розумінні ч.3 ст.376 цього Кодексу не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а їх витребування судом апеляційної інстанції та дослідження під час апеляційного перегляду судового рішення суперечить вимогам статті 367 цього Кодексу.

По суті вимог позову, колегія суддів враховує наступне.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано законами України «Про захист прав споживачів», «Про житлово-комунальні послуги», «Про метрологію та метрологічну діяльність», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про теплопостачання».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати своєчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктами 5, 7 частини другої наведеної норми обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Стаття 6 Закону України «Про теплопостачання» передбачає, що державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії.

Разом із цим, за змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом сталої позиції Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №369/10789/14-ц, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц,від 16.02.2021 у справі №910/2861/18, від 15.06.2021 у справі №922/2416/17).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої статті 16 ЦК України).

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 та від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).

Право обрати спосіб захисту, який позивач вважає ефективним, надано позивачу, а обмеження матеріального права суперечать Конституції України, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

У цій справі позивач пов`язує порушене право із наявністю спору щодо вартості донарахування за послугу з постачання гарячої води, яка пред`являється йому до сплати на підставі Акту зняття з абонентського обліку вузла абонентського обліку витрати води від 27.08.2021, законність якого ним оскаржується. За змістом вимог позову позивач просить суд визнати такий Акт незаконним, скасувати донарахування за послугу з постачання гарячої води та стягнути з відповідача на його користь 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У цій справі на підставі належних доказів установлено не придатність лічильника та похибки в його роботі згідно протоколу повірки №123 від 04.10.2021, що узгоджується зі змістом Акту зняття з абонентського обліку вузла абонентського обліку витрати води від 27.08.2021, де зазначена мета розпломбування: вийшов з ладу лічильний механізм.

Фактично, позивач, не оспорює непридатність лічильника, але заперечує розмір нарахування, що входить до предмета доказування, та не спростовує правильності механізму донарахування за послуги гарячої води за нормами споживання на 4-х зареєстрованих споживачів відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин) за період із 01.02.2020 по червень 2021 року.

Підстав відхилення від застосованої відповідачем методики нарахування позивачем не наведено, а отже, за правилами частини четвертої статті 12 ЦПК України, позивач несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, не спростованого позивачем, щодо недоведеності вимог позову належними та допустимими доказами.

Твердження позивача, що під час складання акту про несправність лічильника працівників підприємства до квартири не допускали не ґрунтуються на доказах та не спростовують зафіксовану в акті несправність лічильника, а отже встановленого факту викривлення даних обліку, як і відсутність в акті підпису споживача, примірник якого ним фактично було отримано та вжито заходів щодо його оскарження.

Стосовно вимог позову про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Із огляду на викладені норми права, колегія суддів установивши недоведеність вимог позову за основними вимогами, не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди, яка є похідною, а також недоведеною, оскільки не ґрунтуються на доказах спричинення такої шкоди та її розміру. Тоді як відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду та не ґрунтуються на законі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ними доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.07.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

О.В. Чумак