Справа №522/6062/19
Провадження №2/522/792/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді: Кічмаренко С.М.,

за участю секретаря Латенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Рубінчик Людмила Олександрівна, про визнання договору дарування удаваним правочином та переведення прав і обов`язків покупця.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Рубінчик Людмила Олександрівна, в якому просить визнати договір дарування 273/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , укладений 29 вересня 2018 року ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що діяв від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та посвідчений 29.09.2018 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 1154, - удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу, укладеним за ціну 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень.

Ухвалою Приморського суду від 27.05.2020 провадження по цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та переведення прав та обов`язків покупця закрито у зв`язку зі смертю відповідача. В порядку правонаступництва до участі у справі на стороні відповідача залучено Одеську міську раду.

В позовній заяві, уточненій 07.04.2021, позивачка зазначає про те, що на підставі договору купівлі-продажу від 16 грудня 2002 року вона є власником 727/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житловою площею 39,1 кв.м, загальною площею 53,8 кв.м.

Власником 273/1000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 лютого 2018 року був ОСОБА_3 .

До набуття відповідачем права власності на 273/1000 частин вказаної квартири між позивачем та колишньою власницею ОСОБА_5 , яка померла, склався певний порядок користування приміщеннями квартири, згідно якого у фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходяться житлові кімнати, площею 11,4 кв.м та 19,1 кв.м, коридор, площею 3,6 кв.м, в фактичному користуванні ОСОБА_5 знаходилася житлова кімната, площею 8,6 кв.м та коридор, площею 4,9 кв.м; інші житлові приміщення квартири, а саме, коридор, площею 1,0 кв.м, туалет, площею 1,2 кв.м та кухня, площею 3,3 кв.м знаходились у загальному користуванні.

Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_3 отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після чого 29 вересня 2018 року уклав зі сторонньою особою договір дарування своєї частки у спільній власності, вартістю 170 000 грн.

Цей договір укладено з метою приховати договір купівлі-продажу і позбавити її, як учасника спільної часткової власності, переважного права купівлі його частки в порядку, передбаченому ст.362 ЦК України.

Набувач частки спільної часткової власності відповідач ОСОБА_2 не перебувала з ОСОБА_3 у родинних стосунках, будь-яких підстав для дарування їй житлового приміщення не було.

При укладенні правочину сторони в дійсності мали на увазі договір купівлі-продажу, а не дарування, що є удаваним правочином. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України, «удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили».

Відчужуючи частку у спільній квартирі з порушенням переважного права купівлі частки у спільній частковій власності, ОСОБА_3 не повідомив позивачку про продаж та фактично продав частку квартири зовсім сторонній людині.

Згідно п.2 Договору дарування від 29.09.2018, дарунок сторони оцінюють у сумі 170 000 гривень., а у п.3 Договору вказано, що вартість майна, згідно звіту про оцінку, виконаного 19.08.2018, ТОВ «КВОЛІТІ ГРУП» становить 170 000 гривень.

У судовому засіданні представник Позивачки в повному обсязі підтримала позовні вимоги, викладені у заяві від 07.04.2021, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. У підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнавав та заперечував проти задоволення позову.

Відповідач представник Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомив, заяв по суті справи суду не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Рубінчик Людмила Олександрівна у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести:

1)факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним;

2)спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин;

3)настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен встановити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Позивач має довести спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, приховати інший правочин та виникнення між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 16 грудня 2002 року ОСОБА_1 є власником 727/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житловою площею 39,1 кв.м, загальною площею 53,8 кв.м.

Власником 273/1000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 лютого 2018 року був ОСОБА_3 , тобто квартира знаходилася у спільній частковій власності позивача та відповідача і є комунальною.

Відповідач у справі ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що згідно Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 09.11.2018, зроблено відповідний актовий запис №11607.

Спадкоємців ОСОБА_3 не встановлено, у зв`язку з чим в якості правонаступника до розгляду у справі залучено Одеську міську раду.

Відповідач ОСОБА_2 не перебувала у родинних стосунках з ОСОБА_3 . В процесі розгляду справи не встановлено доказів, які би свідчили, що мала місце безоплатна передача їй нерухомості, а саме 273/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .

Згідно п.2 Договору дарування від 29.09.2018 р., дарунок сторони оцінюють у сумі 170 000 гривень., а у п.3 Договору вказано, що вартість майна, згідно звіту про оцінку, виконаного 19.08.2018, ТОВ «КВОЛІТІ ГРУП» становить 170 000 гривень.

Доказів про те, що ОСОБА_3 письмово повідомляв позивача про намір продати свою частку квартири та на яких умовах, в процесі розгляду справи не надано.

У відповідності до ч.2 ст.362 ЦК України, «Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає».

Згідно ч.4 ст.362 ЦК України, «У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі, співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця».

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у даному випадку саме на безоплатну передачу квартири.

Положеннями статті 235 ЦК України визначається, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Суд відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК України визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. У тому разі, коли така угода суперечить законові, суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на увазі.

Верховний суд України у своєму рішенні по справі № 6-1026цс16 дійшов висновку, оскільки згідно із ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен встановити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

У відповідності до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Укладення між ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 удаваного договору дарування, впливає на права позивача ОСОБА_1 щодо набуття у власність 273/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , оскільки вказана частка квартири є майном учасника спільної часткової власності.

Порушені права Позивачки підлягають судовому захисту, шляхом визнання договору дарування удаваним правочином, а саме, договором купівлі-продажу, укладеним за ціну 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203 ч.5,235,358,362,655,717 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 133, 223 49, 258, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Рубінчик Людмила Олександрівна, про визнання договору дарування удаваним правочином та переведення прав і обов`язків покупця задовольнити.

Визнати договір дарування 273/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , укладений 29 вересня 2018 року ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що діяв від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та посвідчений 29.09.2018 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 1154, - удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу, укладеним за ціну 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень.

Перевести права і обов`язки покупця на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на 273/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , вартість якої згідно звіту про оцінку, виконаного 19.08.2019 ТОВ «КВОЛІТІ ГРУП» становить 170 000(сто сімдесят тисяч) гривень, що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29.09.2018.

Застосувати наслідки недійсності правочину, скасувавши реєстрацію права власності на 273/1000 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та зареєструвати право власності на вказану частину квартири на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С.М.Кічмаренко