Провадження № 2/127/2018/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є опікуном ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , яка є опікуном ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 16.07.2011 року до 24.02.2015 року, шлюб було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2015 року у справі №127/56/15-ц. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. 25.09.2015року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/19003/15-ц було прийнято рішення, яке набуло законної сили 06.10.2015 року, та 08.10.2015року видано виконавчий лист за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за вищезгаданим листом 22.01.2016 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_4. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю, позивач був зобов`язаний сплачувати аліменти на його утримання. Спілкування з дитиною постійно підтримував. У 2018 році відповідачка потрапила у ДТП, її було госпіталізовано та встановлено діагноз: Важка сполучна травма тіла. Відкрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку важкого ступеню. Перелом кісток склепіння з переходом на основу черепа. Скальпована рана правої тім`яної ділянки. Пневмоцефалія. Перелом кісток тазу, що підтверджується довідкою КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Внаслідок перенесеної травми відповідачка отримала інвалідність 1-А групи, є недієздатною та такою, що потребує постійного догляду. Визнано недієздатною та опіку встановлено відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2021 року у справі № 127/16975/21, яке набуло законної сили 18.01.2022року. Дитину безпідставно утримувала її бабуся, яка виступає опікуном матері дитини, проте опікуном дитини не визначалася. Цей спір вирішено шляхом визначення місця проживання дитини, а саме: Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2023 року у справі № 127/13107/22 за позовом ОСОБА_1 було визначено місце проживання його сина, ОСОБА_4 , з позивачем. Син проживає з позивачем з серпня 2022 року, що підтверджується його поясненнями та опікуна ОСОБА_2 , мотивувальною частиною судового рішення у зазначеній справі. 23.02.2023року до Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 подав в порядку ст. 432 ЦПК України заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 127/19003/15-ц про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заява була повернута відповідачеві через відсутність надання доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи копії заяви. ОСОБА_1 усунув цей недолік та повторно звернувся до суду з вищезазначеною заявою, проте ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03. 2023 року у справі № 127/19003/15-ц у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання частково з 1 серпня 2022 року - відмовлено. Не погодившись із ухвалою, позивачем було подано апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої, постановою Вінницького апеляційного суду від 17.05.2023 року ухвалу вінницького міського суду Вінницької обл. від 23.03.2023 року залишено без змін, посилаючись на те, що зазначені заявником обставини не є підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України, а є підставою для звільнення від сплати аліментів відповідно до ст. 197 СК України, а з позовними вимогами про звільнення від сплати аліментів ОСОБА_1 не звертався. Оскільки аліменти відповідно до ст. 179 СК України є власністю дитини, призначені для задоволення її потреб, а дитина проживає разом із батьком, тому підстав для стягнення аліментів на користь його матері ОСОБА_6 з моменту постійного проживання сина з батьком відсутні, а обов`язок боржника ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_3 є припиненим з 31 липня 2022 року і нарахування за цей період аліментів на утримання сина, якого вона фактично не утримує, як боргу відносно цієї особи є безпідставним та суперечить здоровому глузду та нормам права, адже власником аліментів є дитина і відповідно до судового рішення дитина проживає з батьком і знаходиться повністю на його утриманні. Просить звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів та заборгованості за ними на користь ОСОБА_3 з 01 серпня 2022 року.

Ухвалою суду від 15.06.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 16.07.2011 року до 24.02.2015 року, шлюб було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2015 року у справі №127/56/15-ц.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

25.09.2015року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/19003/15-ц було прийнято рішення, яке набуло законної сили 06.10.2015 року, та 08.10.2015року видано виконавчий лист за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за вищезгаданим листом 22.01.2016 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_4.

У 2018 році відповідачка потрапила у ДТП, її було госпіталізовано та встановлено діагноз: Важка сполучна травма тіла. Відкрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку важкого ступеню. Перелом кісток склепіння з переходом на основу черепа. Скальпована рана правої тім`яної ділянки. Пневмоцефалія. Перелом кісток тазу, що підтверджується довідкою КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Внаслідок перенесеної травми відповідачка отримала інвалідність 1-А групи, є недієздатною та такою, що потребує постійного догляду. Визнано недієздатною та опіку встановлено відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2021 року у справі № 127/16975/21, яке набуло законної сили 18.01.2022року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2023 року у справі № 127/13107/22 за позовом ОСОБА_1 було визначено місце проживання його сина, ОСОБА_4 , з позивачем. Син проживає з позивачем з серпня 2022 року, що підтверджується його поясненнями та опікуна ОСОБА_2 , мотивувальною частиною судового рішення у зазначеній справі.

23.02.2023року до Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 подав в порядку ст. 432 ЦПК України заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 127/19003/15-ц про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заява була повернута відповідачеві через відсутність надання доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи копії заяви. ОСОБА_1 усунув цей недолік та повторно звернувся до суду з вищезазначеною заявою, проте ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03. 2023 року у справі № 127/19003/15-ц у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання частково з 1 серпня 2022 року - відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 17.05.2023 року ухвалу вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2023 року залишено без змін, посилаючись на те, що зазначені заявником обставини не є підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України, а є підставою для звільнення від сплати аліментів відповідно до ст. 197 СК України, а з позовними вимогами про звільнення від сплати аліментів ОСОБА_1 не звертався.

За змістом ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За змістом ст.181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Вважаю, що у даному випадку такою істотною обставиною, яку Суд має врахувати при звільненні батька від сплати заборгованості слугує та, що в період, за який нараховано борг дитина проживала разом з батьком і перебувала на його повному утриманні.

За положенням частини 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, призначені для задоволення її потреб, а дитина проживає разом із батьком, тому підстав для стягнення аліментів на користь його матері ОСОБА_6 з моменту постійного проживання сина з батьком відсутні, а обов`язок боржника ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_3 є припиненим з 31 липня 2022 року і нарахування за цей період аліментів на утримання сина, якого вона фактично не утримує, як боргу відносно цієї особи є безпідставним, адже власником аліментів є дитина і відповідно до судового рішення дитина проживає з батьком і знаходиться повністю на його утриманні.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи викладене, та те, що з 01.08.2022 року дитина фактично проживає разом з позивачем та знаходилася на утриманні позивача, то вказані обставини мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів.

За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 181, 197 СК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів та заборгованості за ними на користь ОСОБА_3 з 01.08.2022року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 12.07.2023 року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 .

Суддя: