Справа №: 343/1627/23
Провадження №: 2/0343/465/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 липня 2023 року м. Долина

Суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області Тураш В. А.,

розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , 11.07.2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 просить:

стягнути з відповідача на його користь 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) доларів, що на день подання позову складає 92 752( дев`яносто дві тисячі сімсот п`ятдесят дві ) гривні - суму основного боргу за борговою розпискою та 12 830.06 (дванадцять тисяч вісімсот тридцять гривень 06 копійок);

стягнути з відповідача на користь позивача витрати на надання правової допомоги у розмірі 4000 гривень 00 копійок;

стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків з наступних підстав:

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 , «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позивач, зазначає, що останнє відоме місце проживання відповідача - АДРЕСА_1 .

Однак, з долученого позивачем до позовної заяви копії паспорта відповідача № НОМЕР_1 та копії розписки вбачається, що паспорт ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 видано територіальним пунктом №3 МО УФМС росії по Тюменській області в м.Ишиме російської федерації.

Відповідно до копії довіреності від 26.06.2012 місце проживання ОСОБА_2 зазначено: російська федерація, АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ч.1 ст.497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача.

Однак позивачем не додано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували місцезнаходження майна відповідача ОСОБА_2 , на яке можна накласти стягнення, або останнє відоме зареєстроване місце його проживання чи перебування, чи постійного його заняття (роботи) в Україні, що потребує уточнення.

У зв`язку з цим, з метою визначення підсудності суд пропонує відповідачу надати відповідні відомості, які би підтвердили підсудність справи Долинському районному суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ч.8 ст.130 ЦПК України особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтею 502 цього Кодексу.

Так, з документів долучених позивачем до позовної заяви, вбачається, що місце проживання відповідача знаходиться за межами України, а саме: російська федерація, АДРЕСА_2 , в зв`язку з чим виникає необхідність в направленні відповідачу копії позовної заяви з додатками та судового виклику про необхідність явки до суду за адресою місця його проживання шляхом направлення відповідного судового доручення.

Відповідно до ч.3 ст.499 ЦПК України, судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Так як відповідач проживає за межами України, то йому необхідно вручити судові повістки та матеріали позовної заяви з дотриманням вимог Конвенції.

Згідно з Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та відповідно до методичних рекомендацій щодо застосування Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах, щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень документи, що призначені для пересилання з метою їх вручення на території російської федерації складаються (перекладаються) державною мовою цієї країни. Переклади повинні бути здійснені офіційним перекладачем.

Відповідно до п. 2.3. «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008 № 1092/5/54) доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Однак позивачем долучено до позову копію позовної заяви та долучених матеріалів без їхнього завіреного перекладу на мову запитуваної держави, якою в даному випадку є російська федерація, в кількості, необхідній для вручення іншій стороні.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Крім того, відповідно до положень ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Всупереч наведеним нормам позивачем не додано до позовної заяви докази, що підтверджують викладені у позовній заяві обставини, а саме: позивачем у позові зазначено про понесення витрат на суму 12830,06 грн, однак докази на підтвердження понесених саме ним витрат у вказаному розмірі суду не надає і не зазначає про існування обгрунтованих причин їх недолучення. Внаслідок чого суд позбавлений реально можливості надати об`єктивну оцінку наведеній позивачем інформації у змісті позовної заяви в цій частині вимог.

Також слід зазначити, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №235/5555/16-ц (провадження № 61-28858св18).

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, позивачу необхідно надати до суду оригінал розписки.

Вказані недоліки перешкоджають відкриттю провадження у справі і підлягають усуненню.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 . У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Від змісту позовної заяви залежать позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо заявлених вимог та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Право бути поінформованим про характер і підставу позову потрібно розглядати у світлі права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою слід залишити без руху та надати йому строк для усунення вищеназваних недоліків, в який:надати відповідні відомості, які би підтвердили підсудність справи Долинському районному суду Івано-Франківської області; долучити до позову копію позовної заяви та долучених до неї матеріалів з завіреним перекладом на мову запитуваної держави, якою в даному випадку є російська федерація, в кількості, необхідній для вручення іншій стороні; надати докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; надати оригінал розписки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 27, 175, 185, 497 ЦПК України-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою - залишити без руху та надати позивачу ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали в зазначений строк позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш