Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 березня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої ? судді Бенца К.К.,

при секретарі - Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат в порядку ч.2 ст.625 ЦК України,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь три відсотки річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні втрати за період з 09.08.2018 року до 09.08.2021 року в сумі 63 239 грн. 17 коп., з яких 3% річних становлять 18 103,10 грн., інфляційні збитки - 44 894,91 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.07.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №08/297-91 відповідно до умов якого Кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 17 199,74 доларів США , а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати Кредитору проценти, неустойки та інші виплати передбачені цим договором. Кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі надавши кредитні кошти позичальнику. Однак позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх обов`язків по кредитному договору ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду і рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №308/7105/14-ц від 10 вересня 2015 року в задоволенні позовної заяви ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

Рішенням по справі №308/7105/14-ц від 10 вересня 2015 року Апеляційного суду Закарпатської області рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором № 08/297- 91 від 21.07.2008 року у сумі 20 123 (двадцять тисяч сто двадцять три) доларів США 84 центів, що згідно офіційного курсу НБУ (станом на 28.02.2014 р.) еквівалентно: 200 962 (двісті тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 68 коп. та складається з: заборгованість за кредитом - 16 041 (шістнадцять тисяч сорок однин) доларів США 06 центів, що еквівалентно: 160 190 (сто шістдесят тисяч сто дев`яносто) грн.84 коп.; заборгованість за відсотками - 2 340 (дві тисячі триста сорок) доларів США 21 центів, що еквівалентно: 23 370 (двадцять три тисячі триста сімдесят) грн. 04 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1 417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) доларів США 98 центів, що еквівалентно: 14 160 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят) грн. 37 коп. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 324 (триста двадцять чотири) доларів США 59 центів, що еквівалентно: 3 241 (три тисячі двісті сорок одна) грн. 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" витрати по сплаті судового збору у сумі 3014, 45 грн.

Станом на день подання позовної заяви за договором кредиту № 08/297-91 від 21.07.2008 року позичальником за яким є ОСОБА_1 погашень в рахунок заборгованості не відбувалось.

Разом з тим, на момент звернення позивача до суду рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 10 вересня 2015 року відповідачем не виконано.

Позивач зазначив, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Згідно розрахунку за період з дати ухвалення рішення про стягнення заборгованості по день подання позовної заяви з обмеженням в три останні роки 3% річних простроченої суми становлять 18 103 грн. 10 коп. Згідно розрахунку за період з дати ухвалення рішення про стягнення заборгованості по день подання позовної заяви з обмеженням в три останні роки інфляційні витрати в порядку ч.2 ст.625 ЦК України становлять 45 136,07 грн. Загалом розмір компенсаційних санкцій, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, які мають бути застосовані до відповідача у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 08/297- 91 від 21.07.2008 року, становить 63 239 грн. 17 коп.

Позиція сторін справи :

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку ,про причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву до суду не надходило. Крім того, ОСОБА_2 повідомлявся шляхом надсилання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення.

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Результат аналізу частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у разі наявності у нього офіційної електронної адреси.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22).

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на викладене, суд розглянув справу у відсутності відповідача та його представника, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази поважності причин неявки не надав, мав можливість подати відзив на позовну заяву, проте не скористався наданим йому процессуальним правом.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

04.11.2021 року представником відповідача Дрюченко О.С. подано до суду клопотання про відкладення судового засідання.

22.11.2021 року представником позивача Стеценко М.В. подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

31.03.2022 року відповідачем подано до суду клопотання про відкладення судового засідання.

21.07.2022 року представником позивача Стеценко М.В. подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

20.02.2023 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

11.10.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі №308/12530/21 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судому випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПКУкраїни).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорення (ч. 1 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає,щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Центрального відділення № 297 Закарпатської обласної філії АКБ ПАТ «Укрсоцбанк» Кріцкі К. Д та громадянином ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 08/297- 91 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 17 199,74 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9 % річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості до 20 липня 2015 року.

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором перед Відповідачем виконав, надавши Відповідачу кредит в сумі 17 199 (сімнадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять) доларів США 74 центів.

В порушення умов Кредитного договору № 08/297- 91 від 21.07.2008 року Відповідач свої зобов`язання перед банком не виконав, в результаті чого, у нього утворилась заборгованість. Заборгованість відповідачем добровільно сплачена не була, у зв`язку з чим Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 10.09.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 20 123 (двадцять тисяч сто двадцять три) доларів США 84 центів, що згідно офіційного курсу НБУ (станом на 28.02.2014 р.) еквівалентно: 200 962 (двісті тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 68 коп. та складається з: заборгованість за кредитом - 16 041 (шістнадцять тисяч сорок однин) доларів США 06 центів, що еквівалентно: 160 190 (сто шістдесят тисяч сто дев`яносто) грн.84 коп.; заборгованість за відсотками - 2 340 (дві тисячі триста сорок) доларів США 21 центів, що еквівалентно: 23 370 (двадцять три тисячі триста сімдесят) грн. 04 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1 417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) доларів США 98 центів, що еквівалентно: 14 160 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят) грн. 37 коп. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 324 (триста двадцять чотири) доларів США 59 центів, що еквівалентно: 3 241 (три тисячі двісті сорок одна) грн. 43 коп.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Судом встановлено, що 10.09.2019 року рішенням загальних зборів учасників АТ «Альфа-Банк» та загальних зборів учасників АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

15.10.2019 року Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному актів, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт.

21.11.2019 року рішенням Спільних загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» та АТ «УКРСОЦБАНК», оформленим протоколом № 1/2019, затверджено нову редакцію Статуту АТ «АЛЬФА-БАНК».

Відповідно достатті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» за зобов`язаннями ОСОБА_1 за Кредитним договором № 08/297- 91 від 21.07.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Як встановлено судом, у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 10.09.2015 року у справі № 308/7105/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором № 08/297- 91 від 21.07.2008 року у розмірі 20 123 (двадцять тисяч сто двадцять три) доларів США 84 центів, що згідно офіційного курсу НБУ (станом на 28.02.2014 р.) еквівалентно: 200 962 (двісті тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 68 коп.

В подальшому, позивач АТ «Альфа-Банк» набуло права кредитора внаслідок реорганізації шляхом приєднання кредитора АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» згідно вимог ст.ст. 512, 514 ЦК України, при цьому до нього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

На момент набуття АТ «Альфа-Банк» права вимоги за вищевказаним договором відповідачем (боржником) рішення суду виконано не було, а отже вимога є дійсною.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим,права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Оскільки до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, до нього перейшло також і право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

За таких обставин позивач, як новий кредитор, має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання останнім грошового зобов`язання.

Враховуючи ту обставину, що заборгованість, стягнута у 2015 році з ОСОБА_1 рішенням суду, ним не погашена,факт чого відповідачем не заперечується, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України.

Судом встановлена правомірність стягнення заборгованості з відповідача, та достеменно встановлено невиконня останнім рішення суду, яке набрало законної сили, що в свою чергу наділяє позивача, як кредитора, правом звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, як з боржника у простроченому зобов`язанні, адже відповідно до змісту статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За наведеного, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Отже, з ухваленням 10 вересня 2015 року у справі №308/7105/14-ц рішення про стягнення заборгованості зобов`язання не припинилось (за положеннями статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином); невиконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, яке має наслідком відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми 200962,68 грн. та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу 200962,68 грн. за час прострочення, який визначається з моменту порушення грошового зобов`язання до його усунення і обмежується останніми трьома роками, які перебували подачі позову.

Позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат подано до суду 15 вересня 2021 року (здано на пошту); позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлено за період з 09 серпня 2018 року по 09 серпня 2021 року, тобто в межах трьох років, які перебували подачі позову.

В своїй позовній заяві, Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат за період з дати ухвалення рішення (10.09.2015 року) до моменту подання позовної заяви (15.09.2021 року) з обмеженням в три останні роки.

Згідно наданого позивачем розрахунку:

3% річних від 200962,68 грн. як суми прострочення грошового зобов`язання за період з 09 серпня 2018 року по 09 серпня 2021 року становлять 18 103,10 грн.;

інфляційні втрати від прострочення виконання грошового зобов`язання 200962,68 грн. за період з 09 серпня 2018 року по 09 серпня 2021 року з урахуванням встановлених індексів інфляції становлять 44894,91 грн. (а.с.20-23). Проте позивачем в позовній заяві зазначена сума - 45136,07 грн., яка жодними доказами не підтверджена.

Даний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не спростований, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Враховуючи викладене, cуд, перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 18 103,10 грн. та розрахунок щодо інфляційних втрат в сумі 44894,91 грн., визнає їх арифметично вірними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 44894,91 грн. інфляційних втрат та в частині стягнення 18 103,10 грн. 3% річних підлягають повному задоволенню.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати в межах трьох років, які передували подачі позову, в загальній сумі 62 998,01 грн., частково задовільняючи позовні вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17, провадження № 14-495цс19, дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат:

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ «Альфа-Банк» сплатив судовий збір в розмірі 2270,00 грн. (за подання позовної заяви).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2270,00 грн. сплаченого судового збору.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст.10, 12, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат в порядку ч.2 ст.625 ЦК України - задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 18 103 грн. 10 коп. (вісімнадцять тисяч сто три гривні 10 копійок) та інфляційні витрати в порядку ч.2 ст.625 ЦК України у сумі 44894 грн. 91 коп. ( сорок чотири тисячі вісімост дев`яносто чотири гривень 91 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн. 00 коп.

В решті вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ - 23494714, місцезнаходження: м.Київ, вул. Велика Васильківська,100.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Дата складання повного тексту рішення суду 27.03.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца