ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1133/23Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Карпенко О.В. Широкова Г.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) Дочірнє підприємство «ЧАРЗ-АВТО»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.11.2022 (повний текст складено 29.11.2022, суддя в суді першої інстанції Пироженко В.Д.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «ЧАРЗ-АВТО» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив, після уточнення вимог:

- зобов`язати відповідача подати звітність до відповідного органу доходів і зборів за місцем обліку по застрахованій особі ОСОБА_1 за період з 01.04.2020 по 21.01.2021,

- зобов`язати відповідача нарахувати на суму заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.04.2020 по 21.01.2021 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та сплатити страхові внески на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місце обліку,

- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 64441,18 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по 11.03.2021 в розмірі 8236,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн.

В обґрунтування вказав на те, що він перебував у трудових відносинах з ДП «ЧАРЗ-АВТО» з 01.11.2004 по 21.01.2021 на різних посадах. На підставі наказу № 4-к від 21.01.2021 звільнений із займаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Протягом зазначеного періоду йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, яку він отримував в касі підприємства. Після звільнення під час перебування на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості з`ясувалось, що належні позивачу виплати в період безробіття проведені в мінімальному розмірі, оскільки страхувальником роботодавцем ДП «ЧАРЗ-АВТО», не сплачено за нього єдиного внеску як за працівника у відповідності до положень ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», починаючи з квітня 2020 по дату звільнення, внаслідок чого вказані періоди не зараховані позивачу до страхового стажу.

Згідно відповіді управління Держпраці у Черкаській області вих. № Л-206/14-08/01/3376 від 31.03.2021 на звернення з приводу не проведеного розрахунку за невикористану відпустку встановлено, що вибірковим аналізом наданих адміністрацією ДП «Чарз-Авто» документів виявлено, що при звільнені грошова компенсація за всі невикористані працівниками дні щорічної відпустки не нарахована та не виплачена, чим порушено вимоги ст. 83 КЗпП України.

20.04.2021 позивач звернувся до керівництва ДП «Чарз-Авто» з проханням виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки в повному обсязі, що виконано не було.

Також звертався до ГУ ПФУ в Черкаській області та отримав Індивідуальні відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) станом на 05.07.2021 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо себе, в якій наявні відомості, подані ДП «ЧАРЗ-АВТО» лише за періоди з 01.11.2004 по 12.01.2010 та з 04.03.2010 по 31.03.2020, а з 01.04.2020 по 21.01.2021 відсутня інформація про сплату відповідачем, як роботодавцем, страхових внесків.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених позивачу доходів від 12.07.2021 в період з 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року відсутня інформація про доходи від ДП «Чарз-Авто» у вигляді заробітної плати.

Згідно відповіді ГУ ДПС у Черкаській області від 27.10.2021 згідно поданих Звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ДП «Чарз-Авто» з квітня 2020 року по січень 2021 року позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, а також звільнений з займаної посади 21.01.2021.

Позивач зазначає, що вказана інформація не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки будь-якої заяви про відпуску без збереження заробітної плати він не писав та не подавав до відділу кадрів ДП «Чарз-Авто», окрім того він протягом всього періоду перебував на своїй посаді та виконував свої функціональні обов`язки, кожного місяця отримував заробітну плату в касі підприємства, про що розписувався у відомостях про отримання заробітної плати.

Зазначені обставини обумовили звернення з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.11.2022 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на невиконання відповідачем, як роботодавцем позивача, своїх зобов`язань по сплаті передбачених законодавством податків та зборів із заробітної плати працівника, а також невиплату працівнику, що звільняється, компенсації за невикористані дні відпустки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач після залишення без задоволення його заяви про перегляд заочного рішення подав 14.06.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на те, що про розгляд справи 23.11.2022 відповідача суд не повідомив. Суд допитав свідків, які перебувають у дружніх стосунках з позивачем, отже їх показання є недостовірними. Документи, які підтверджують перебування відповідача у відпустці без збереження заробітної плати було знищено роботодавцем у зв`язку із закінченням строку зберігання. У зв`язку з пандемією Ковід-19 працівники підприємства на час карантину писали заяви про надання їм відпусток без збереження заробітної плати. Позивач у день звільнення не працював та перебував у відпустці без збереження заробітної плати з 29.05.2020. Підписуючи особову картку працівника, позивачу було повідомлено про відсутність у нього невикористаних днів відпустки. На неодноразові телефонні повідомлення про необхідність з`явитися до підприємства для з`ясування обставин проведеного з позивачем розрахунку він не реагував. Розмір відшкодування витрат на правову допомогу, визначений судом, є необґрунтованим, оскільки квитанція про оплату послуг адвоката складена напередодні ухвалення рішення без наведення причин, сума оплати у квитанції вказана в розмірі 1050 грн., а суд стягнув 6000 грн., позивач не пояснив звідки він знав про те, що рішення суду буде ухвалено 23.11.2022, проводячи розрахунки з адвокатом 22.11.2022. Суд не направив відповідачу повний текст рішення після його складення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи про правильність висновків суду в цій справі. Також просив відшкодувати за рахунок відповідача понесені витрати на правову допомогу при апеляційному перегляді справи в сумі 6000,00 грн., докази на підтвердження цього будуть ним подані окремо.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що відповідно до наказу № 53-к від 01.11.2004 позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у ДП «ЧАРЗ-АВТО» на посаду слюсаря електрика з ремонту устаткування автомобілів авторемонтної майстерні;

- 05.10.2006 відповідно до наказу № 91-к ОСОБА_1 переведений на посаду водія автобуса;

- 21.05.2008 згідно наказу № 38-к від 21.05.2008 ОСОБА_1 переведений на посаду майстра АРМ;

- 12.01.2010 відповідно до наказу № 2-к від 12.01.2010 ОСОБА_1 звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

У подальшому, відповідно до наказу № 19-к від 05.03.2010, ОСОБА_1 прийнятий на роботу ДП «ЧАРЗ-АВТО» старшим майстром в АРМ, 02.04.2012 переведений на посаду начальника АРМ відповідно до наказу № 26/1-к від 02.04.2012, на якій працював по 21.01.2021.

На підставі наказу № 4-к від 21.01.2021 ОСОБА_1 звільнений із займаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач стверджує, що після звільнення в період перебування на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості з`ясувалось, що належні йому виплати в період безробіття проведені в мінімальному розмірі, оскільки страхувальником роботодавцем ДП «ЧАРЗ-АВТО», не сплачено за нього єдиного внеску як за працівника у відповідності до положень ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», починаючи з квітня 2020 року по дату звільнення, внаслідок чого вказані періоди не зараховані йому до страхового стажу. Також з ним не проведено остаточний розрахунок по виплаті компенсації за невикористану відпустку.

Позивач звертався до ГУ ПФУ в Черкаській області та отримав Індивідуальні відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) станом на 05.07.2021 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, в якій наявні відомості, подані ДП «ЧАРЗ-АВТО» лише за періоди з 01.11.2004 по 12.01.2010 та з 04.03.2010 по 31.03.2020, а з 01.04.2020 по 21.01.2021 відсутня інформація про сплату відповідачем, як роботодавцем, страхових внесків за позивача.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених ОСОБА_1 доходів від 12.07.2021, в період з 4 кварталу 2020 по 1 квартал 2021 відсутня інформація про доходи від ДП «Чарз-Авто», тобто з даних відомостей вбачається, що ОСОБА_1 не отримував доходи у вигляді заробітної плати.

Крім того, згідно відповіді ГУ ДПС у Черкаській області від 27.10.2021 за поданими Звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ДП «Чарз-Авто» з квітня 2020 року по січень 2021 року ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати та звільнений з займаної посади 21.01.2021.

Позивач стверджує про те, що вказана інформація не відповідає фактичним обставинам, оскільки будь-якої заяви про відпуску без збереження заробітної плати він не писав та не подавав до відділу кадрів ДП «Чарз-Авто». Окрім того, він протягом всього періоду перебував на своїй посаді та виконував свої функціональні обов`язки, кожного місяця отримував заробітну плату в касі підприємства, про що розписувався у відомостях про отримання заробітної плати.

На неодноразові запити суду першої інстанції щодо надання документів, а саме заяви ОСОБА_1 , на підставі якої був винесений наказ про перебування останнього у відпустці з 01.04.2020, суду не надано.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.07.2022 тимчасово вилучено у ДП «ЧАРЗ АВТО» документи для дослідження. Виконання ухвали було доручено Придніпровському ВДВС у м. Черкаси.

На виконання ухвали суду державним виконавцем направлено ряд документів, проте згідно акту від 29.07.2022, державним виконавцем встановлено відсутність документів, що підлягали вилученню, а саме заяви ОСОБА_1 на підставі якого було винесено наказ про перебування його у відпустці без збереження заробітної плати з 01.04.2020, табелі обліку робочого часу за весь період роботи ОСОБА_1 , відомості про оплату компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 із зазначенням, що дані документи знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Правовідносини між сторонами справи, які ґрунтуються на вказаних фактичних обставинах, мають таку правову регламентацію.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що страхувальники-роботодавці зобов`язані сплачувати єдиний внесок далі - ЄСВ), нарахований за відповідний базовий звітний період не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, яким є календарний місяць. Такі вимоги зазначені ч. 8 ст. 9 Закону № 2464.

Відповідно до п. 12 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ЄСВ підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У разі несвоєчасної сплати або не в повному обсязі ЄСВ до платника застосовуються фінансові санкції, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку ЄСВ, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно - правову або кримінальну відповідальність (ч. 11 ст. 9 Закону № 2464).

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За обставин цієї справи позивач стверджує про те, що його роботодавцем під час виконання працівником трудових обов`язків не сплачувалися належним чином внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та кошти до податкових органів, чим порушено права позивача, адже державну допомогу по безробіттю йому виплачували у меншому розмірі ніж той, що він мав право отримувати.

Заперечення роботодавця проти таких тверджень позивача ґрунтуються на тому, що він перебував з 01.06.2020 у відпустці без збереження заробітної плати, наданій наказом від 29.05.2020 на підставі заяви, поданої позивачем. Відтак правові підстави для сплати за такого працівника, зокрема, ЄСВ на період відпустки без збереження заробітної плати відсутні.

При цьому факт виконання працівником посадових обов`язків після 01.06.2020 судом першої інстанції встановлено, зокрема, на підставі письмових показань свідків. Одночасно з протоколу судового засідання а.с.159-160 не вбачається, що ті чи інші свідки буди допитані належним чином в судовому засіданні. Натомість у матеріалах справи наявні їх письмові заяви, взяті судом першої інстанції до уваги та зазначені як показання свідків.

Однак за змістом ст. 230 ЦПК України показання свідків судом заслуховуються безпосередньо в судовому засіданні, після приведення судом їх до присяги та попередження про кримінальну відповідальність.

Таким чином суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні показання свідків, як джерело доказів, що підтверджує факт виконання позивачем у справі своїх трудових обов`язків після видання щодо нього наказу про відпустку без збереження заробітної плати.

Більше того, сам факт наявності чинного наказу №15-В від 29.05.2020 (а.с.82-83) директора ДП «Чарз-Авто», який ніким до суду не оскаржено та не оспорено , свідчить про те, що роботодавець мав правові підстави для висновків про перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 01.06.2020, що, у свою чергу, свідчило про відсутність підставі для нарахування за такого працівника на цей період ЄСВ та інших податків та зборів.

При цьому інші обставини щодо видачі такого наказу, зокрема, наявність чи відсутність заяви працівника про надання відпустки, факт ознайомлення працівника з таким наказом тощо за відсутності вимог про скасування такого наказу жодним чином не усувають його дійсність та не спростовують позицію відповідача про існування відповідної правової підстави для припинення сплати визначених коштів за працівника на період його відпустки без збереження заробітної плати.

Одночасно апеляційний суд враховує, що згідно довідки про доходи позивача на а.с.85 заробіток у нього відсутній і за квітень, і за травень 2020 року як і відповідні сплати податків за зборів роботодавцем, що свідчить про те, що зазначене порушення мало місце в діях відповідача за період до видачі наказу про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати з 01.06.2020.

Таким чином висновки суду першої інстанції про наявність відповідних порушень з боку відповідача щодо сплати за працівника визначених законодавством податків та зборів, про які стверджує позивач, за період часу до 01.06.2020 є вірними, а після 01.06.2020, враховуючи наявність чинного наказу роботодавця про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати, який до суду не оскаржувався, - помилковими та такими, що суперечать наявним у справі доказам.

Далі, згідно ст. 117 КЗпП України у зв`язку з невиплатою з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законом, роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. А при не проведенні його до розгляду справи в суді - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, відповідач зобов`язаний провести із позивачем належний розрахунок при звільненні, у тому числі, виплатити компенсацію за всі дні невикористаної відпустки та заробітну плату, як передбачено ст. 24 ЗУ «Про відпустки».

Невиплата вказаних коштів роботодавцем є порушенням трудового законодавства.

З наданого позивачем розрахунку встановлено, що відповідачем не сплачено позивачу компенсацію за 26 днів невикористаної щорічної відпустки з яких 2 дні за 2019 рік та 24 дні за 2020 рік. За 2019 рік - 59331,96 грн. : 250 р.д. х 2.д.в= 474,65 грн.) та за 2020 рік - 62400,00 грн. : 252 р.д. х 24 = 5066,53 грн.).

Указані розрахунки по суті скаржником не оспорюють ся та не спростовуються.

Щодо компенсації працівнику за вимушений прогул, то, як вірно вказав суд першої інстанції, даний період становить з 22.02.2021 по 10.03.2021 37 календарних днів та 33 робочі дні, компенсація за які становить 62400,00 грн. : 250 р.д. х 33 д. = 8236,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що про розгляд справи 23.11.2022 його не повідомили, адже згідно заяви від 24.10.2022 а.с. 138 колишнього директора підприємства-відповідача ОСОБА_2 він знав про призначене на 23.11.2022 судове засідання, в якому суд ухвалив рішення, до свого звільнення відтак мав можливість повідомити відповідача про розгляд справи. Крім того, на а.с.132 наявне повідомлення суду про розгляд справи, адресоване відповідачу, який за місцем реєстрації поштову кореспонденцію не отримував.

Мають бути відхилені посилання скаржника на те, що, підписуючи особову картку працівника, позивачу було повідомлено про відсутність у нього невикористаних днів відпустки, адже зазначений доказ не свідчить про фактичне надання працівнику за відпрацьований час визначеної законодавством відпустки, що могло б підтверджуватися відповідними заявами працівника та прийнятими роботодавцем на їх виконання наказами. Зазначене посилання в апеляційній скарзі свідчить лише про те, що працівник був обізнаний з тим, що роботодавець вважає, що у нього не має днів невикористаної відпустки станом на день звільнення.

Апеляційний суд оцінює критично доводи скаржника про те, що на неодноразові телефонні повідомлення про необхідність з`явитися до підприємства для з`ясування обставин проведеного з позивачем розрахунку він не реагував, адже їх не підтверджено жодними доказами.

Не можна погодитися з міркуваннями скаржника про те, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу, визначений судом, є необґрунтованим, оскільки квитанція про оплату послуг адвоката складена напередодні ухвалення рішення без наведення причин, сума оплати у квитанції вказана в розмірі 1050 грн., а суд стягнув 6000 грн., позивач не пояснив звідки він знав про те, що рішення суду буде ухвалено 23.11.2022, проводячи розрахунки з адвокатом 22.11.2022, адже усі ці обставини не спростовують того, що згідно договору від 05.07.2021, додаткової угоди до нього від 05.07.2021 та акту виконаних робіт від 22.11.2022 позивачу адвокатом Джирмою А.В. було надано послуги з правової допомоги на суму 6000,00 грн., які оплачено згідно квитанції від 22.11.2022 на суму 6000,00 грн. (а.с.152-155), які належним чином відповідають складності даної справи та обсягу виконаної адвокатом в інтересах позивача роботи. Крім того, нормами цивільного процесуального законодавства визначено, що докази щодо розміру витрат на правову допомогу сторона може надавати як до ухвалення рішення по суті спору так і протягом 5 днів з часу ухвалення судового рішення в разі попередньої вказівки про це.

Посилання скаржника на те, що суд не направив йому повний текст рішення після його складення спростовуються супровідним листом від 15.12.2022 на а.с.171.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду в цій справі, апеляційні скарга не містить.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.11.2022 у даній справі належить змінити, скасувавши в частині визначення періоду в часі за який відповідач зобов`язаний подати звітність по застрахованій особі ОСОБА_1 , а також нарахувати та сплатити на суму заробітної плати ОСОБА_1 страхові внески, визначивши його з 01.04.2020 по 31.05.2020, в іншій частині позовних вимог щодо зобов`язання роботодавця подати звітність по застрахованій особі ОСОБА_1 , а також нарахувати та сплатити на суму заробітної плати ОСОБА_1 страхові внески має бути відмовлено за недоведеністю цих вимог, а в решті рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.11.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «ЧАРЗ-АВТО» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії змінити, скасувавши в частині визначення періоду в часі за який відповідач зобов`язаний подати звітність по застрахованій особі ОСОБА_1 , а також нарахувати та сплатити на суму заробітної плати ОСОБА_1 страхові внески, визначивши його з 01.04.2020 по 31.05.2020.

В іншій частині позовних вимог щодо зобов`язання роботодавця подати звітність по застрахованій особі ОСОБА_1 , а також нарахувати та сплатити на суму заробітної плати ОСОБА_1 страхові внески відмовити.

У решті заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.11.2022 у даній справі залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 12.07.2023.

Суддя-доповідач

Судді