Справа №949/1274/23
Провадження №2-з/949/7/23
У Х В А Л А

про забезпечення позову

13 липня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого-судді Отупор К.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС", треті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, Дубровицький відділ державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування,

В С Т А Н О В И В:

До Дубровицького районного суду Рівненської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС", третіх осіб: Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни, Дубровицького відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування.

Водночас позивачем подано заяву про забезпечення позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- витребування у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни копії нотаріальної справи (документів), на підставі яких був вчинений виконавчий напис за №14000 від 13.03.2021;

- заборони органам ДВС вчиняти будь-які дії щодо його майна, грошових коштів, на його відкритих фінансових рахунках, на яке накладено арешт, до винесення рішення судом по суті;

- зобов`язання органів ДВС зняти арешт з відкритих його фінансових рахунків, на яке накладено арешт, до винесення рішення судом по суті;

зобов`язання державного виконавця Дубровицького відділу ДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Углік О.М. зупинити виконавче провадження №66505195 від 13.08.2021 до винесення рішення судом по суті.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 18.10.2021 він дізнався, що 13.08.2021 постановою державного виконавця Дубровицького відділу ДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Углік О.М. відкрито виконавче провадження №66505195 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни №14000 від 13.03.2021. Постановами від 25.08.2021 та 18.10.2021 у вищевказаному виконавчому провадженні накладено арешт на все його майно та карткові рахунки, в тому числі заробітну плату від військової частини.

Однак, позивач вважає виконавчий напис щодо нього таким, що вчинений з грубим порушенням норм чинного законодавства.

Необхідність забезпечення позову обґрунтовує тим, щоб в подальшому забезпечити йому реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь та задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому зазначає, що заборона органам ДВС вчиняти будь-які дії щодо його майна, грошових коштів на відкритих фінансових рахунках, зняття арешту з відкритих фінансових рахунків зобов`язання державного виконавця зупинити виконавче провадження є тимчасовими заходами, які не вплинуть та не обмежать права відповідача та третіх осіб, оскільки у випадку винесення рішення суду про відмову в задоволенні його позову, стягнення заборгованості відповідно до оспорюваного виконавчого напису продовжиться та, відповідно, стягнення заборгованості відбудеться у відповідності до норм чинного законодавства.

Крім того, звертає увагу на те, що він є діючим військовослужбовцем, який наразі проходить військову службу за мобілізацією, то арешт його рахунків суттєво обмежує його права в розпорядженні заробітною платою, яка є заблокованою, особливо в умовах воєнного стану в Україні.

Водночас, позивач у заяві посилається на ч. 4 ст. 59 Закону України «про виконавче провадження», де значиться, що підставою для зняття арешту з рахунків боржника є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання (на рахунку містяться кошти цільового призначення (зарплата, пенсія…)) та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Таке підтвердження зобов`язаний надати банк виконавцю та повернути постанову про арешт коштів без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту. Однак органи ДВС на дані звернення не реагують належним чином та грубо порушують чинне законодавство та обмежують його права.

У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся до суду з цією заявою та просить вжити вказані ним у заяві заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Суд не вбачає підстав для виклику в судове засідання учасників справи для дачі пояснень або додаткових доказів, оскільки виклик особи для надання пояснень є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи здійснювався судом без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, встановивши предмет даної заяви та підстави для звернення з нею, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Так, за приписами ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов, серед іншого, забезпечується забороною вчиняти певні дії та зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (пункти 2, 6).

Відповідно до частин 2, 3 цієї статті ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Отже, враховуючи предмет позову по справі (визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе зупинити стягнення за виконавчим написом від 13.03.2021 № 14000, вчиненим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. та заборонити вчиняти будь-які дії щодо майна, грошових коштів на відкритих фінансових рахунках позивача.

При цьому зобов`язувати державного виконавця Дубровицького відділу ДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Углік О.М. зупинити виконавче провадження №66505195 від 13.08.2021 нема необхідності, оскільки зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" є для державного виконавця підставою зупинити виконавче провадження.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову у виді заборони вчиняти певні дії та зупинення стягнення на підставі виконавчого напису.

Щодо вимог позивача про забезпечення позову шляхом витребування у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни копії нотаріальної справи (документів), на підставі яких був вчинений виконавчий напис за №14000 від 13.03.2021 суд зазначає наступне.

Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Види заходів забезпечення позову, які суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 ЦПК України.

Серед визначеного переліку заходів забезпечення позову, витребування доказів не значиться, оскільки така процесуальна дія не може, в будь-якому разі, гарантувати виконання рішення в майбутньому.

Втім, норами ЦПК України визначено інститут забезпечення доказів, який не є тотожним інституту забезпечення позову та має свої відмінності.

Отже, забезпечення доказів це процесуальна дія суду, яка вчиняється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.

За загальним правилом забезпечення доказів здійснюється після відкриття провадження у цивільній справі і постановлення ухвали про це, тобто після виникнення цивільно-процесуальних правовідносин. Але в окремих випадках, за заявою зацікавленої особи, суд може забезпечити докази і до пред`явлення нею позову.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є: допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Вимоги до заяви про витребування доказів, як засобу забезпечення доказів, визначені у ч.ч. 1, 2 ст. 117 ЦПК України.

Крім того, за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви. (ч. 3 ст. 117 ЦПК України).

Водночас, порядок витребування доказів, також визначений, зокрема, у ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 3 ст. 84 ЦПК, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Клопотання про витребування доказів, подане у порядку ст. 84 ЦПК України. має відповідати вимогам, наведеним у частині 2 вказаної статті.

Таким чином, позивачу, у разі неможливості отримати та подати до суду докази, варто врахувати вищенаведене та визначитися з нормами законодавства для звернення до суду з відповідною заявою/клопотанням.

Разом з тим, що стосується вимоги позивача забезпечити позов шляхом зобов`язання органів ДВС зняти арешт з відкритих його фінансових рахунків, на яке накладено арешт, до винесення рішення судом по суті, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Насамперед варто зазначити, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Документ, який підтверджує законність арешту коштів, постанова виконавця про арешт коштів боржника (ч.ч. 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»), яка виноситься на підставі виконавчих документів, перелік яких визначений у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду.

При цьому позивач вказує, що він є діючим військовослужбовцем, який наразі проходить військову службу, тому арешт його коштів суттєво обмежує його права в розпорядженні заробітною платою, яка є заблокованою, особливо в умовах воєнного стану в Україні.

Так, заробітна плата, стипендія, пенсія, соціальна допомога та інші соціальні виплати це так звані кошти цільового призначення.

Але банк може не мати технічної можливості відкрити окремий рахунок для зарахування виключно таких коштів. Тому рахунок, який відкривається, у тому числі й для зарахування заробітної плати, пенсії, стипендії чи соцвиплат, зазвичай за умовами банківського обслуговування є звичайним поточним рахунком. Тобто це рахунок фізичної особи для власних потреб, на нього можуть зараховуватися будь-які кошти, а не тільки кошти цільового призначення.

Якщо рахунок, на який здійснюється зарахування зарплати, пенсії, стипендії чи соцвиплат, є поточними, то арешт може бути накладено на усі доступні кошти відповідно до постанови про арешт коштів боржника, саме тому, що немає технічної можливості розділити цільові кошти та «звичайні».

Якщо ж банк відкрив окремий рахунок виключно для зарахування цільових надходжень, то банк має повернути без виконання отриману від виконавця постанову про арешт коштів боржника із зазначенням причин повернення.

При цьому, слід зауважити, що це не означає, що з грошей цільового призначення не можуть стягуватися відрахування на погашення боргу, наприклад за кредитом, штрафами чи аліментами.

Стягнення з цільових виплат боржника здійснюють підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці, які власне нараховують зарплату, пенсію, стипендію тощо на підставі документів від виконавців. Це визначено статтею 69 Закону України «Про виконавче впровадження».

Якщо ж державний чи приватний виконавець наклав все таки арешт на рахунок із цільовими коштами, позивачу необхідно звернутись до органу ДВС, надавши документальне підтвердження того, що поточний рахунок використовується виключно для зарахування цільових виплат (наприклад довідка бухгалтерії з місця роботи, навчання, соціального страхування, пенсійного фонду тощо).

Якщо після вказаних дій орган ДВС не знімає арешт із коштів, позивач має право оскаржити винесену державним виконавцем постанову про арешт коштів у судовому порядку.

Крім того, Закон України «Про виконавче провадження», зокрема у ч. 4 ст. 59, чітко вказує підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини і такими підставами є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, позивач у своїй заяві посилається на те, що рахунок, на який накладено арешт, має спеціальний режим використання, оскільки на нього надходять кошти цільового призначення, а саме заробітна плата.

Законодавство справді забороняє арештовувати кошти на рахунках зі спеціальним режимом використання. Однак, у такому випадку йдеться про рахунки, відкриті відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки».

Тобто, рахунки зі спеціальним режимом використання це рахунки підприємств, що займаються виробництвом або постачанням енергії, води, опаленням приміщень тощо.

Отже, твердження позивача, що його рахунок в банку на який надходить заробітна плата є рахунком із спеціальним режимом використання, є хибним.

Водночас слід зауважити, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану.

Верховною Радою України 15.03.2022 прийнято Закон України «Про внесення змін до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»», що набрав чинності 26.03.2022, яким, зокрема передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, зокрема:

- фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

У разі накладення арешту на кошти, розміщені на декількох поточних рахунках фізичної особи - боржника в одному банку або на поточних рахунках у різних банках, для здійснення видаткових операцій має бути визначений лише один поточний рахунок фізичної особи - боржника в одному банку.

У разі наявності декількох виконавчих проваджень стосовно однієї фізичної особи - боржника для усіх виконавчих проваджень визначається один поточний рахунок для здійснення видаткових операцій. Кількість виконавчих проваджень не впливає на розмір суми, яка не підлягає зверненню стягнення і на яку фізична особа - боржник може здійснювати видаткові операції.

- визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Таким чином, у позивача, незважаючи на накладений арешт на рахунок, у період воєнного стану наявна можливість користуватись коштами на рахунку, в тому числі заробітною платою.

При цьому, для того щоб користуватися коштами на рахунку, державним виконавцям не потрібно виносити жодних процесуальних документів.

Банківська установа, у якій відкрито «арештований» рахунок, у період воєнного стану, зобов`язана надати можливість клієнту користуватися грошовими коштами на рахунку та не брати до уваги постанови державних чи приватних виконавців про накладення арешту.

У разі відмови банківської установи надати можливість здійснення видаткових операцій, особа має право оскаржити такі дії до Національного банку України.

Таким чином, у разі невиконання вищевказаних вимог законодавства як державним виконавцем, так і банківською установою, позивач не позбавлений можливості оскаржити їхні дії у відповідному порядку.

З огляду на вказане вище, в частині задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом витребування у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни копії нотаріальної справи (документів), на підставі яких був вчинений виконавчий напис за №14000 від 13.03.2021 та зобов`язання органів ДВС зняти арешт з відкритих його фінансових рахунків, на яке накладено арешт, до винесення рішення судом по суті суд відмовляє з наведених вище підстав.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на предмет позову та застосовані заходи забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, оскільки зупинення стягнення до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

У відповідності до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 151 - 154, 157, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС", треті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, Дубровицький відділ державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування задоволити частково.

Заборони органам ДВС вчиняти будь-які дії щодо його майна, грошових коштів, на його відкритих фінансових рахунках ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на яке накладено арешт.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною за № 14000 від 13.03.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС" заборгованості за кредитним договором.

У решті вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити позивачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та для негайного виконання особам, яких стосуються заходи забезпечення позову: відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС" (бульвар Верховної Ради, буд. 34, офіс 511, м. Київ, 02094) та державному виконавцю Дубровицького відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Углік Оксані Миколаївні (провул. Макарівський, буд. 1 м. Дубровиця Сарненський район Рівненська область, 34100).

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому копія ухвали суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суд, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.