Справа №484/471/23
Провадження № 22-ц/812/713/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про місце, дату та час розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Маржиною Т.В., повний текст складено 04 травня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди земельної частки (паю), повернення земельних ділянок та стягнення орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про розірвання договору оренди земельної частки (паю), повернення земельних ділянок та стягнення орендної плати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що йому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_2 належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4123 га з кадастровим номером :01:000:1180 та площею 2,5345 га з кадастровим номером :00:01:000:1179, що розташовані в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Вказує, що зазначені земельні ділянки перебувають в користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 50 років та зареєстрованого 02 березня 2010 року у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області за № 3.

06 серпня 2022 року він письмово рекомендованим листом повідомив орендаря про набуття права власності на землю для переукладення договору та просив виплатити орендну плату за 2020-2022 роки, на підтвердження чого надав правовстановлюючі документи. Вказаний лист позивача залишився поза увагою, а відповідачем до теперішнього часу не сплачено орендну плату.

Вважає, що систематична несплата відповідачем орендної плати є підставою для розірвання договору оренди землі.

Враховуючи вищевикладене, просить достроково розірвати договір оренди земельної частки (пай), укладений 28 грудня 2009 року, між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований в Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за №3 від 02 березня 2010 року; зобов`язати ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути земельні ділянки з кадастровим номером :01:000:1180 площею 1,4123 га та з кадастровим номером :01:000:1179 площею 2,5345 га власнику ОСОБА_1 в належному агротехнічному стані; стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в сумі 9 604 грн 22 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір оренди земельної частки (паю), укладений 28 грудня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований 02 березня 2010 року за №3 у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді.

Зобов`язано ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:000:1180 площею 1,4123 га та з кадастровим номером :01:000:1179 площею 2,5345 га власнику ОСОБА_1 в належному агротехнічному стані.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в сумі 9 604 грн. 22 коп. за період 2020 - 2022 років та 3 220 грн. 80 коп. судових витрат.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що на підставі наявних доказів встановлено систематичне (більше ніж два рази) порушення ТОВ «Агрофірма Корнацьких» невиплати орендної плати (за 2020, 2021, 2022 роки), що є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє сторону договору можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

За таких обставин, суд вважав, що наявні передбачені законом підстави для розірвання договору оренди землі, а тому слід розірвати договір оренди земельної частки (паю), що був укладений 28.12.2009 між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», повернути земельні ділянки теперішньому власнику ОСОБА_1 та стягнути на користь останнього орендну плату за 2020-2022 роки в сумі 9 604 грн 22 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом при його ухваленні порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільної справи. А тому просили про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, вказують, що позивач звернувся до них 24 травня 2022 року повідомивши проте, що згідно рішення суду за ним визнано право на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_2 . У відповідь на вказаний лист вони листом №10/юр від 20 червня 2022 року поінформувало позивача про здійснення всіх необхідних дій щодо реєстрації свого права власності, а також попросило надати ІВАN номер (UА) для перерахування орендної плати, при цьому було залишено контактний номер телефону спеціаліста ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Проте, позивачем 20 липня 2022 року на їх адресу було надіслано лист із необґрунтованими вимогами та без підпису, а відтак вказаний лист було повернуто без розгляду.

06 серпня 2022 року позивачем було надіслано лист до якого знову не було додано платіжні реквізити для перерахування орендної плати, хоча в самому листі йшлося про таке. Позивач усвідомлював, що надсилає рекомендований лист без опису вкладення, а відтак може не додавати відповідні документи.

Тобто, як вбачається з наведеного позивач діяв недобросовісно, виконуючи вимоги 148- 1 ЗК України формально, чим позбавив їх можливості здійснити виплату орендної плати за Договором оренди земельної частки (паю).

Зазначають, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків проте, що апелянтом не було вжито заходів щодо отримання позивачем орендної плати; в апелянта була наявна вся інформація щодо сплати орендної плати позивачу; належного виконання позивачем вимог статті 148-1 ЗК України; обов`язку Апелянта переказу коштів за місцем проживання Позивача або шляхом внесення грошових коштів на депозит нотаріуса, нотаріальної контори, що і вплинуло на прийняття необґрунтованого рішення.

Щодо вимоги про повернення земельних ділянок вказують, що матеріали даної справи не містять письмових доказів, а саме акту приймання-передачі земельної ділянки, що за Договором оренди земельної частки (пай) від 28 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

З огляду на зазначене, вимога про повернення саме земельних ділянок за кадастровими номерами :01:000:1180, площею 1,4123 га, та :01:000:1179, площею 2,5345 га згідно Договору оренди земельної частки (паю) є безпідставно.

Посилаються на те, що в суді першої інстанції апелянт обґрунтовано заперечив твердження позивача про виконання останнім вимог статті 148- 1 ЗК України. Натомість, суд першої інстанції побудував обґрунтування свого рішення не на оцінюванні належності та допустимості доказів позивача, а на оцінюванні заперечень апелянта проти цих доказів - тобто, на принципі негативного доказування.

У відзиві представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату , час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи без їх участі відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 грудня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в особі генерального директора Кирилюка О.П., був укладений договір оренди земельної частки (паю) (далі договір) строком на 50 років, починаючи з 01 січня 2010 року (а.с.12).

Вказаний договір зареєстрований 02.03.2010 у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області за № 3.

Згідно договору ОСОБА_2 передав відповідачу в оренду для сільськогосподарських потреб земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв), переданих у користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Згідно довідки Відділу № 4 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держагеокадастру у Миколаївській області від 31.03.2023 року (а.с.76) вищевказана земельна частка (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії МК № 0035242 від 10.07.1996 (дублікат сертифікату серії РН № 668527 від 09.04.2013). На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області взамін сертифікату були виділені в натурі (на місцевості) земельні ділянки, зокрема, площею 1,4123 га з кадастровим номером :01:000:1180 та площею 2,5345 га з кадастровим номером :00:01:000:1179.

Отже, ОСОБА_2 набув у власність земельні ділянки площею 1,4123 га з кадастровим номером :01:000:1180 та площею 2,5345 га з кадастровим номером :00:01:000:1179.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 успадкував земельні ділянки площею 1,4123 га з кадастровим номером :01:000:1180 та площею 2,5345 га з кадастровим номером :00:01:000:1179, що розташовані в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 27.05.2022 (а.с.8,10). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 27.05.2022 зареєстрував право власності на зазначені вище земельні ділянки.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно зі до статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Водночас у пункті д) частини 1 статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Частинами 1-4 статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

У разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять права та обов`язки власника земельної ділянки за правовідносинами постійного користування нею.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

- кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

- найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

- місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

- платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

За загальними правилами статті 651 ЦК України умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто дата оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежувати можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.

Отже, орендар зобов`язаний належним чином виконувати умови договору оренди землі, у тому числі й нараховувати та сплачувати орендну плату за таким договором, включаючи період з дати смерті орендодавця і до моменту оформлення спадкоємцями права власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, установивши, що земельна частка (пай) розміром 4.78 умовних кадастрових одиниць, яка є предметом договору оренди землі від 28 грудня 2009 року, на момент звернення позивача до суду перейшла у порядку спадкування після смерті орендодавця ОСОБА_2 була виділена в натурі у власність позивачу ОСОБА_1 дійшов висновку, що до позивача, як нового власника земельної ділянки, перейшли права та обов`язки орендодавця за вказаним договором.

При цьому суд першої інстанції, установивши, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не виплатило ОСОБА_1 своєчасно та систематично орендну плату за земельну частку (пай), на підставі укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договору про оренду земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної частки (паю) у зв`язку із порушенням орендарем умов цієї угоди.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а орендодавець не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про неповідомлення позивачем реквізитів для оплати орендних платежів, як підтвердження недобросовісної поведінки орендодавця, яка спрямована на штучне створення умов для розірвання договору оренди з підстав систематичної несплати орендної плати, є безпідставними, оскільки вказане не звільняє відповідача від обов`язку виконувати умови договору оренди землі в частині сплати погодженого розміру орендної плати. Крім того, у матеріалах справи наявні документи, що підтверджують направлення позивачем відповідно до положень статті 148-1 ЗК України, повідомлення про зміну орендодавця та іншу, необхідну для здійснення орендних платежів, інформацію. Отже, ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання з повідомлення орендаря про зміну орендодавця.

Щодо порушення місячного терміну повідомлення орендаря про зміну власника земельної ділянки з дня набуття права власності, то слід зазначити, що чинне законодавство України не встановлює наслідків порушення вказаних строків. Крім того, матеріали справи не містять доказів намагання орендарем здійснити оплату за 2020-2022 роки до обізнаності про спадкоємця орендодавця, так і після обізнаності про нього, тобто з серпня 2022 року, у відповідності до умов договорів оренди землі, а саме здійснення оплати до 26 грудня поточного року.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду враховує відсутність у матеріалах справи доказів, що свідчать про наміри ТОВ «Агрофірма Корнацьких» належно виконати зобов`язання щодо сплати орендної плати за договором оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року. При цьому доказів ухилення орендодавцем від отримання орендних платежів за вказаним договором відповідачем не надано.

Ураховуючи наведене, за наявності істотного порушення ТОВ «Агрофірма Корнацьких» умов договору оренди земельної частки (пай) від 28 грудня 2009 року, правильними є висновки суду першої інстанції про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення з орендаря заборгованості за договором оренди земельної ділянки 2020-2022 року.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за 2020-2022 роки, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції стягнув на користь позивача 9604,22 грн.

Між тим, відповідач заперечує розмір такої заборгованості.

Сторонами Договору визначено, що щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 1211,77 грн.

Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору, але не пізніше як до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Форма оплати і розмір платежів щороку погоджується між сторонами шляхом внесення змін або доповнень до цього договору(абз.1-3 пункт 2.2 Договору).

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що розмір орендної плати сторонами не переглядався, зміни у визначений законом спосіб до Договору не вносились, а тому з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по орендній платі за Договором за період 2020-2022 роки у розмірі 3635,31 (1211,77 х 3) грн., оскільки саме договір оренди є регулятором розміру орендної плати.

Викладене свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для розірвання оспорюваного договору орендної частки (пай) і стягнення заборгованості по орендній платі.

Між тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору в достатній мірі не дотримався вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення в частині вирішення позовних вимог щодо зобов`язання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:000:1180 площею 1,4123 га та з кадастровим номером :01:000:1179 площею 2,5345 га власнику ОСОБА_1 в належному агротехнічному стані з огляду на таке.

Вирішуючи зазначені вимоги, суд першої інстанції не надав відповідної правової оцінки цим вимогам з огляду на надані сторонами докази та не зазначив норм матеріального права, якими він керувався задовольняючи такі вимоги.

Між тим, положеннями статті 34 Закону України «Про оренду землі», на яку посилалася позивач у позовній заяві, передбачені наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, а саме, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Отже, повернення земельної ділянки є похідним від задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі.

Суд першої інстанції задовольнивши вимоги про розірвання договору оренди земельної частки (пай) від 28 грудня 2009 року зобов`язав відповідача повернути земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:000:1180 площею 1,4123 га та з кадастровим номером :01:000:1179 площею 2,5345 га власнику ОСОБА_1 в належному агротехнічному стані.

Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Між тим, матеріали справи не містять письмових доказів, а саме акту приймання-передачі земельної ділянки, що за договором оренди земельної частки (пай) від 28 грудня 2009 року відповідачу передавалися земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:000:1180 площею 1,4123 га та з кадастровим номером :01:000:1179 площею 2,5345 га. ОСОБА_2 передав відповідачу в оренду земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів вартістю 40 392 грн 33 коп, яка розміщена в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв).

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції безпідставно як наслідок розірвання договору оренди земельної частки (паю) зобов`язав ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути зазначені земельні ділянки відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки, а відтак судове рішення в цій частині є необґрунтованим та не відповідає встановленим обставинам справи та наданим сторонами доказам.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:000:1180 площею 1,4123 га та з кадастровим номером :01:000:1179 площею 2,5345 га власнику ОСОБА_1 в належному агротехнічному стані скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Це ж рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача необхідно змінити стягнувши із ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами оренди в розмірі 3635,31.

В іншій частині оскаржене судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Позивач звернуся з позовом, в якому заявив 1 вимогу немайнового характеру та 1 вимогу майнового характеру та сплатив судовий збір за подачу позову 3220,80 грн (по 1610,40 грн за кожну вимогу).

Відповідач оскаржив рішення суду в повному обсязі.

Апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу частково в частині оскарження вимог майнового характеру на 62,14% (9604,22-3635,31=5968,91/9604,22)

Отже з позивача на користь відповідача підлягають стягнення 1501,05 грн (1610,40 грн (вимога майнового характеру за подання апеляційної скарги х 62,14%).

Суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині немайнової вимоги залишив без змін, а в частині вимоги майнового характеру позовні вимоги задовольнив на 37,85% (3635,31/9604,22)х100).

Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2219,93 грн. (1610,40 +609,53(1610,40х37,85%) за розгляд справи судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про повернення земельних ділянок скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про зобов`язання повернути земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:000:1180 площею 1,4123 га та з кадастровим номером :01:000:1179 площею 2,5345 га власнику ОСОБА_1 в належному агротехнічному стані відмовити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2023 року частині стягнення розміру заборгованості по орендній платі та судового збору змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за договором оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року в розмірі 3635 (три тисячі шістсот тридцять п`ять) грн. 31 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2219 (дві тисячі двісті дев`ятнадцять) грн. 93 коп. за подачу позовної заяви.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» () 1501 (одну тисячу п`ятсот одну) грн 05 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 17 липня 2023 року.