Дата документу 11.07.2023 Справа № 337/2308/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1303/23 Головуючий у 1-й інстанції: Котляр А.М.
Є.У.№ 337/2308/16ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гришунова Дениса Васильовича, боржник ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Гришунова Д.В. Зазначала, що в провадженні Хортицького ВДВС м. Запоріжжя на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом № 337/1263/2016 від 22.09.2016 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1 000 грн. щомісяця.

19.04.2023 державний виконавець Гришунов Д.В. склав розрахунок заборгованості по аліментам, за яким заборгованість станом на 31.03.2023 становить 3 266,50 грн. Вказаний розрахунок вважає неправильним, оскільки виконавець зарахував кошти в рахунок сплати аліментів за період з липня 2017 по грудень 2022, які вона фактично не отримувала. Вказала, що виконавець врахував надані ОСОБА_2 квитанції про поштові перекази через Укрпошту, які не відповідають вимогам законодавства, оскільки в них не вказані платник та отримувач, призначення платежу, тощо.

Просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Гришунова Д.В. при обчисленні 19.04.2023 розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 52584012 під час виконання судового рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 3337/1263/2016 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати державного виконавця виключити сплачені кошти за період з 01.07.2017по 01.12.2022та відшкодувати судові витрати.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2023 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_1 .

Судове рішення мотивовано тим, що складений державним виконавцем розрахунок заборгованості є вірним, а у випадку незгоди із визначеним розміром заборгованості стягувач ОСОБА_1 має право завернутися до суду з відповідним позовом, а не в порядку оскарження дій державного виконавця.

Не погоджуючийсь із ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою її скаргу задовольнити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків. Наполягає на тому, що вона не отримувала від ОСОБА_2 в рахунок аліментів всі ті кошти, які вказані в розрахунку заборгованості від 19.04.2023, частина платежів, які були враховані виконавцем, була спрямована на виконання інших судових рішень, тому просила її скаргу задовольнити.

У відзиві ВДВС і ОСОБА_2 зазначають, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення стягувача і боржника і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece)).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».

Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (частина перша статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Встановлено, що в провадженні Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом № 337/1263/2016 від 22.09.2016, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000 грн. щомісяця.

Представник стягувача адвокат Коломоєць І.В. письмово повідомила державного виконавця про те, що стягувач ОСОБА_1 грошові перекази від ОСОБА_2 через поштові перекази Укрпошти не отримувала.

Представник боржника адвокат Сімонець Є.О. надала державному виконавцю відповідь АТ «Укрпошта», в якій вказано, що у період з 19.03.2019 по 16.02.2023 ОСОБА_2 переказав на ім`я ОСОБА_1 31 грошовий переказ, з них 24 перекази були отримані у відділенні поштового зв`язку одержувачем.

19.04.2023 державний виконавець Гришунов Д.В. склав розрахунок заборгованості по аліментам, за яким заборгованість станом на 31.03.2023 складає 3 266,50 грн.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині другій статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно частини 3,4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За заявою заінтересованої сторони державний виконавець склав розрахунок заборгованості із сплати аліментів. Розрахунок був обчислений на підставі відомостей, отриманих з квитанцій про перерахування аліментів, наданих боржником ОСОБА_2 .

Проте, суд не звернув уваги на те, що на деяких поштових переказах, зокрема від 20.03.2018 на суму 1020 грн., від 17.04.2018 на суму 1020 грн. (а.с.27) призначення платежу зазначено «пеня на аліменти».

Суд не врахував, що на примусовому виконанні Хортицького ВДВС до червня 2018 року перебувало інше виконавче провадження ВП №56030420 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 4 948, 48 грн. і вказані платежі були сплачені боржником в іншому виконавчому провадженні.

Проте, при обчисленні виконавцем розрахунку заборгованості за аліментами зазначені платежі були враховані як сплата аліментів.

За таких обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення скарги і визнання неправомірними дій державного виконавця при обчисленні заборгованості за аліментами.

Вимоги стягувача про зобов`язання виконавця виключити із розрахунку заборгованості внесені боржником платежі за період з 01.07.2017 по 01.12.2022 задоволенню не підлягають, оскільки факт сплати вказаних платежів підтверджується належними і допустимими доказами, а її доводи про не надходження вказаних коштів підлягають додатковій перевірці при складенні нового розрахунку заборгованості.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2023 року у цій справі скасувати та постановити нову.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Гришунова Дениса Васильовича при обчисленні 19.04.2023 року розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 52584012 під час виконання судового рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 3337/1263/2016 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволені решти вимог скарги ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 12 липня 2023 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська