Справа №639/3532/23
Провадження №2-о/639/230/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Баркової Н.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2023 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Сеник С.Г. звернувся до суду із заявою, в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт недостовірності інформації: «Жена начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 торгует аптечками для ВСУ. Наше внимание привлекло объявление на сайте ОLХ, где говорилось о продаже аптечек, которые Германия предала для ВСУ. В меднабор входят, в том числе жизненно необходимые стерильные бинты разных размеров, 6 раневых компрессов, спасательное одеяло, медицинские ножницы, руководство по оказанию первой помощи. За меднабор автор просит 3500 грн. за штуку или 300 000 грн. за 100 штук. В объявлении указана почта некой ОСОБА_1, но нам удалось узнать и ее номер телефона. Далее выяснили, что номер принадлежит ОСОБА_1 Вычислив ее соцсети узнали, что ОСОБА_1 жена ОСОБА_2, начальника ІНФОРМАЦІЯ_7. Вырисовывается показательная коррупционная схема, в которой семейка ОСОБА_1 организовала бизнес на крови украинских солдат. Пока на фронте кто-то погибает от потери крови из-за нехватки этих меднаборов, чета ОСОБА_1 зарабатывают деньги для сытой и благополучной жизни.», розміщеної на telegram-каналі «Черный квартал» за адресою у мережі Інтернет режим доступу: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заінтересовані особи заявником не визначені.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , враховуючи наступне.

Конституція України гарантує кожному право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію (частина четверта статті 32).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Так, відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Національним законодавством, а саме ч. 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 275 ЦК України вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст. 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст. 278 ЦК України) тощо.

Спростування недостовірної інформації може здійснюватися як у спосіб захисту честі, гідності, ділової репутації, так і встановлення факту недостовірної інформації. У той же час, перший розрахований на наявність спору та здійснюється в порядку позовного провадження, другий, - коли метою є лише встановлення факту, що має юридичне значення та здійснюється в порядку окремого (непозовного) провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Отже, характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про факт, але не спір про право цивільне.

У зв`язку з цим, суд зважає не лише на характер такої інформації (є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням), а й на те чи наявний суб`єкт, що поширив відповідну інформацію. Від цього також залежить, в якому порядку відбуватиметься захист чи відновлення порушених або оспорюваних прав, інтересів особи.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту недостовірної інформації саме в порядку окремого провадження.

Врахувавши наведені заявником доводи щодо неможливості ідентифікації особи відповідача, суд виходить з такого.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 року у справі №904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) дійшла правового висновку, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет».

Таким чином, у разі, якщо інформація має свого суб`єкта поширення, такий повинен бути відповідачем у справах про спростування недостовірної інформації. А це, в свою чергу, виключає порядок розгляду справи в порядку окремого (непозовного) провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник веб - сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявник ОСОБА_1 посилається на те, що веб-сайт Telegram фактично є багатокористувацькою платформою, користувачі якої мають технічну можливість створювати власні сторінки (Telegram-канали). Наведені ідентифікатори не дають можливості встановити власника зазначеного Telegram-каналу. При цьому встановити особу або осіб авторів публікацій є також неможливим у зв`язку із тим, що публікації були розміщені невідомими особами, яких неможливо ідентифікувати.

Разом із тим, як вбачається з доданих до заяви документів, а саме довідки Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 23.06.2023 року №128/2023-Д, згідно з відомостями Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, розміщеного на офіційному веб-сайті Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (https://base.uipv.org/searchBul/), власником Свідоцтва на знак для товарів і послуг «TELEGRAM» № НОМЕР_1 є Телеграм ФЗ-ЛЛС (Бізнес Сентрал Тауерс, Тауер А, Офіс 2301-2303, Дубай, ОАЕ).

Зазначене дозволяє зробити висновок, що власником веб-сайтів ІНФОРМАЦІЯ_1 / та ІНФОРМАЦІЯ_2 є Телеграм ФЗ-ЛЛС (Telegram FZ-LLC), Бізнес Сентрал Тауерс, Тауер А, Офіс 2301-2303, Дубай, ОАЕ.

Веб-сайт Telegram фактично є багатокористувацькою платформою, користувачі якої мають технічну можливість створювати власні сторінки (Telegram - канали).

Так, на веб-сайті Telegram: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 », доступний за адресою у мережі інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_1, на якому розміщена інформація, факт недостовірності якої просить встановити заявник. Наведені ідентифікатори не надають можливості встановити власника зазначеного Telegram-каналу.

Враховуючи знеособленість даних про реєстрантів доменних імен t.me та ІНФОРМАЦІЯ_2 в службі WHOIS, а також те, що ці доменні імена зареєстровані в публічних доменах .mе та.org, що не належать до українського сегменту мережі Інтернет, реєстратор цих доменних імен та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами, з метою перевірки інформації щодо належності веб-сайтів ІНФОРМАЦІЯ_1 / та ІНФОРМАЦІЯ_2 компанії Телеграм ФЗ-ЛЛС (Telegram FZ-LLC, Бізнес Сентрал Тауерс, Тауер А, Офіс 2301-2303, Дубай, ОАЕ), можливо витребувати відповідно до законодавства (зокрема, в судовому порядку):

- дані про реєстрантів доменних імен t.me та telegram.org - у реєстратора цих доменних імен - ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- дані про отримувачів послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайтів ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг- провайдера цих веб-сайтів - ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- дані про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайтів: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_6 та/або отримувачів послуг хостингу.

При цьому, на веб-сайті Telegram: ІНФОРМАЦІЯ_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_2 створено Telegram-канал з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », доступний за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже з наданої суду заявником довідки Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 23.06.2023 року №128/2023-Д вбачається можливість встановлення належності веб-сайтів і можливість витребування даних про володільця облікового запису, проте доказів вжиття заходів з метою отримання, та, водночас, неможливості встановлення вказаної інформації, заявником суду не надано.

Щодо посилань у заяві на те, що Telegram та зареєстровані доменні імена не належать до українського сегменту мережі Інтернет, реєстратор цих доменних імен та хостинг -провайдер є іноземними суб`єктами, суд зауважує, що будь-які справи з іноземним елементом регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право».

Разом із цим, доказів використання стороною заявника всіх визначених цивільно-правовим законодавством механізмів з метою встановлення власника сайту або автора інформації, матеріали справи не містять.

Окрім того, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, то останній вирішується в порядку позовного провадження.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що зазначена інформація не відповідає дійсності та є такою, що принижує честь і гідність заявника, створює негативну соціальну оцінку її родини в очах оточуючих, викликає їх недовіру, а також призначена дискредитувати заявника та її чоловіка в очах суспільства, що завдає істотної шкоди немайновим інтересам заявника, тому існує необхідність у спростуванні цієї інформації. Інших аргументів, яке саме юридичне значення для заявника має встановлення цього факту ОСОБА_1 та її представник не наводять як і не вказують спосіб спростування інформації. Наведене свідчить про те, що до суду з даною заявою заявник звертається з метою подальшого захисту немайнових прав у порядку позовного провадження.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, а також на зміст заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 133, 260, 261, 293-294, 315, 316, 318, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Н.В. Баркова