Номер провадження: 22-ц/813/1086/23
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/15941/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/1086/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен», 2) Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», 3) Публічне акціонерне товариство «ОКСІ БАНК», 4) ОСОБА_2 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору 1) Комунальне підприємство «Агенція державної реєстрації», 2) ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен», акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», публічного акціонерного товариства «ОКСІ БАНК», ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Агенція державної реєстрації», ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Мурзенко М. В. о 17 годині 29 хвилині 10 березня 2021 року, повний текст рішення складений 19 березня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить: 1) скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер: 45638395 від 21.02.2019 р., яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен»; 2) витребувати на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 01.10.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/79729/74/83449, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі - 658 532,00 грн., із сплатою - 12,5% річних, строком до - 01.02.2025 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 01 жовтня 2007 року між банком і ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 014/79729/74/83449/1. 01.10.2007 року, у забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору, між банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. та зареєстрований в реєстрі за №2134.

Згідно п. п. 1.2., 1.3. іпотечного договору від 01.10.2007 року предмет іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме - квартира АДРЕСА_1 , який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 01.10.2007 року ОСОБА_5 за реєстровим № 2126.

Позивачці стало відомо, що 28 грудня 2018 р. між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким всі права вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/79729/74/83449 від 01.10.2007 р. були відступлені ПАТ «Оксі Банк».

В той же день - 28 грудня 2018 р. між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким всі права вимоги ПАТ «Оксі Банк» до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/79729/74/83449 від 01.10.2007 р. були відступлені на користь ТОВ «Інвестмент Корпорейшен».

13.09.2019 р. ОСОБА_1 отримала інформаційну довідку № 181005056 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що 19.02.2019 р. державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнеровою Риммою Вячеславівною до Державного реєстру речових прав було внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45638395 від 21.02.2019 р., яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен», підстава виникнення право власності: - договір про відступлення права вимоги, серія та номер 3430, виданий 28.12.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф.; - рекомендоване повідомлення, серія та номер: 999 від 11.01.2019 р., видавник Укрпошта; - іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. та зареєстрований в реєстрі за №2134; - вимога, б/н від 10.01.2019 р., видана ТОВ «Інвестмент Корпорейшен».

20.08.2019 р. між ТОВ «Інвестмен Корпорейшен» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований за № 1652 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горда І.В..

Позивачка вважає, що відповідачами порушено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки з інформаційної довідки вбачається, що серед документів, що надавалися для реєстрації права власності відсутній документ, що підтверджує наявність факту невиконання відповідних умов правочину, відсутня оцінка майна, на яке звертається стягнення. Позивачка також посилається на неотримання нею та поручителем вимог про усунення порушень умов кредитного договору. Також, з урахуванням викладеного, просить витребувати від відповідача ОСОБА_7 на свою користь спірну квартиру, оскільки майно вибуло від позивачки поза її волею (Т. 1, а. с. 5 - 25).

Позиція сторін в суді першої інстанції

АТ «Райффайзен Банк Аваль» у відзиві на позовну заяву просить залишити позов без задоволення. Банк зазначає, що 28.12.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк» було укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/79729/74/83449 від 01.10.2007 року. Також, 28.12.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк» уклали Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 3428. Повноваження сторін правочину були перевірені та посвідчені приватним нотаріусом, а тому позивачка необґрунтовано вважає, що договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки не було зареєстровано (Т. 1, а. с. 136 - 138).

Представник ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» у відзиві на позовну заяву просить в її задоволенні відмовити. Зазначає про те, що помилковими є доводи позивачки щодо недійсності договору відступлення. Посилання позивачки на необхідність укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя є помилковими, оскільки в іпотечному договорі наявне відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Доводи позову про не проведення оцінки майна спростовуються відомостями про вказану оцінку у Вимозі про усунення порушень основного зобов`язання, яка надсилалась на адресу позивачки (Т. 2, а. с. 51 -53).

Представник ПАТ «ОКСІ Банк» у відзиві на позов просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує на те, що при посвідчені договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28.12.2018 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк», та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного між ПАТ «ОКСІ Банк» та ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» 28.12.2018 року, нотаріусом було перевірено повноваження представників на укладання таких договорів. Тому, посилання позивачки на те, що договори були підписані неуповноваженими представниками не заслуговують на увагу (Т. 2, а. с. 70 - 87).

Адвокат Галайчук Г.С., діюча від імені ОСОБА_7 , у письмових поясненнях просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що ОСОБА_8 є добросовісним набувачем за відплатним договором. Про порушення законодавства та прав позивачки не знала та не могла знати (Т. 2, а. с. 129 - 132).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року відмовлено у задоволені вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обраний ТОВ «Інвестмент корпорейшн» спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає умовам укладеного між позивачкою та ВАТ «Райффайзенбанк «Аваль» іпотечного договору від 01.10.2007 року.

Суд першої інстанції зауважив, що з матеріалів реєстраційної справи на спірну квартиру вбачається, що для проведення державної реєстрації представником іпотекодержателя було подано державному реєстратору, в т. ч. копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, направленого на адресу позивачки 11.01.2019 р. з підписом адресата про отримання, копію відповідної вимоги про усунення порушень від 11.01.2019 року.

Заявлені позивачкою вимоги про скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» ( з відкриттям розділу) від 21.02.2019 р., індексний номер: 45638395 не забезпечують відновлення порушених прав позивачки, а тому не є ефективним способом захисту. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що останні задоволенню не підлягають.

Оскільки судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Інвестмент корпорейшн», договір купівлі-продажу від 20 серпня 2019 року, на підставі якого ОСОБА_6 було придбано спірну квартиру у ТОВ «Інвестмент корпорейшн» не оспорений та недійсним не визнаний, суд не вбачає правових підставі для задоволення позову в цій частині (Т. 3, а. с. 44 - 50).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) помилковими є висновки суду першої інстанції про отримання позивачкою вимоги про усунення порушень основного зобов`язання. Наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення не може бути належним доказом його отримання, оскільки не в ньому не міститься опису відправлення, датою відправки зазначено - 10.01.2019 року, а дата отримання - 15.01.2018 рік; 2) судом не було враховано, що на момент набуття за ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» права власності на предмет іпотеки, останнім не було надано державному реєстратору оцінки з визначення ринкової вартості предмета іпотеки. З огляду на вказане при винесенні державним реєстратором рішення було порушено встановлений чинним законодавством порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття права власності на нього у позасудовому порядку, оскільки була відсутня оцінка майна (Т. 3, а. с. 52 -64).

Позиція відповідачів в суді апеляційної інстанції

ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» у відзиві на апеляційну скаргу просить в її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що доводи апелянта про не отримання вимоги про усунення порушень є хибними. Законодавством передбачено вичерпний перелік документів необхідних для реєстрації, серед яких відсутній обов`язок надавати реєстратору оцінку майна. Крім того, вартість майна була вказана у вимозі, як і посилання на оцінку майна, яку позивачка отримала. Позивачкою невірно обрано спосіб захисту (Т. 3, а. с. 106 - 111).

Адвокат Галайчук Г.С., діюча від імені ОСОБА_4 , в додаткових поясненнях просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Викладена у додаткових поясненнях на апеляційну скаргу позиція збігається з позицією, викладеною у поясненнях на позов (Т. 4, а. с. 31 - 32).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.04.2021 року (у складі головуючої судді -Ващенко Л.Г.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року залишено без руху (Т. 3, а. с. 82 - 82 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом було подано заяву, якою усунуті недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року (Т. 3, а. с. 90 - 90 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.06.2021 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 124).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 20.07.2021 року №1612/0/15-21 суддю ОСОБА_9 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2021 року визначено склад колегії суддів: - головуючий суддя - Заїкін А.П., судді - Колесніков Г.Я., Вадовська Л.М..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.08.2021 року цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів (Т. 3, а. с. 128 128 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.02.2023 року витребувано з відділення Акціонерного товариства «Укрпошти» 65074 (м. Одеса, вул. Філатова академіка, 94) відомості щодо вручення поштового відправлення 999, дата подання 11.01.2019 року, а саме: - хто відправник вказаного поштового відправлення; - кому воно адресоване; - дату вручення вказаного поштового відправлення адресату (Т. 3, а. с. 243 - 246).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.02.2023 року витребувано з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, з реєстраційної справи №101 щодо об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , належним чином завірені копії: 1) вимоги ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» від 10.01.2019 року, адресованої ОСОБА_1 , про усунення порушень основного зобов`язання; 2) рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 999, з чітким зображенням змісту цього рекомендованого повідомлення та штампу Укрпошти (Т. 4, а. с. 1 - 5).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.06.2023 року задоволено клопотання адвоката Федяєва С.В., діючого від імені ТОВ «Інвестмент Корпорейшн», про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

13.06.2023 року від АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

29.06.2023 року від адвоката Мастісного І.А., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат Федяєв С.В., діючий від імені ТОВ «Інвестмент Корпорейшн», підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Адвокат Галайчук Г.С., діюча від імені ОСОБА_4 , у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що 26.06.2023 року між ОСОБА_1 та Адвокатсбким бюро «Мастісний та партнери» було укладено договір про надання правової допомоги.

Колегія суддів звертає увагу, що адвокат Мастісний І.А. не був позбавлений з 26.06.2023 року ознайомитись з матеріалами справи та сформувати свою правову позицію.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

01.10.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/79729/74/83449, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі - 658 532,00 грн., із сплатою - 12,5% річних, строком до - 01.02.2025 року, а позичальниця зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. (Т. 1, а. с. 26 - 31).

У забезпечення виконання умов кредитного договору 01 жовтня 2007 року між банком і ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 014/79729/74/83449/1, відповідно до п. 2.2 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по борговим зобов`язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору. (Т.1, а.с.32-34)

01 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , у забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору, було укладено Іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. та зареєстрований в реєстрі за №2134 (Т. 1, а. с. 141 - 146).

Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме - квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., 01.10.2007 року за № 2126.

Відповідно до пункту 1.1 Договору іпотеки предмет іпотеки знаходиться у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О 01.10.2007 року за № 2126, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів ОСОБА_5 ..

Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , оцінюється сторонами у 852 715,00 грн..

Відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладеного в п. п. 5.1-5.3 Договору іпотеки сторонами передбачено, що Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання умов Кредитного договору, в тому числі, якщо у момент настання строку виконання зобов`язання не буде виконано(виконано належним чином), та/або у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього Договору (п. 5.1).

Звернення стягнення за цим Договором здійснюється на підставі рішення суду, у безспірному випадку на підставі виконавчого напису, шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, прийняття предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, шляхом продажу предмету іпотеки на біржі (аукціону, публічних торгах), згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 5.2).

У п. п. 5.3, 5.3.1 договору визначено, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», цей договір є змішаним договором, який одночасно містить умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який надає іпотекодержателю право на власний розсуд або задовольнити свої вимоги шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в п. 5.3.1 Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

28 грудня 2018 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким всі права вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/79729/74/83449 від 01.10.2007 р., Іпотечним договором б/н від 01.10.2007 року, Договором поруки № 014/79729/74/83449/1 від 01.10.2007 р. були відступлені - ПАТ «Оксі Банк» (Т. 1, а. с. 123 - 125). Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (Т. 1, а. с. 129).

Відповідно до повідомлення від 28.12.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» було повідомлено ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 014/79729/74/83449 від 01.10.2007 р., Іпотечним договором б/н від 01.10.2007 року, Договором поруки № 014/79729/74/83449/1 від 01.10.2007 р. на користь ПАТ «Оксі Банк» (Т. 1, а. с. 126).

28 грудня 2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким всі права вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/79729/74/83449 від 01.10.2007 р., Іпотечним договором б/н від 01.10.2007 року, Договором поруки № 014/79729/74/83449/1 від 01.10.2007 р. були відступлені - ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» (Т. 2, а. с. 11 - 15).

28 грудня 2018 р. між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» було укладено договір про відступлення права вимоги за Договором Іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., відповідно до якого всі права вимоги за іпотечним договором від 01.10.2007 року перейшли до - ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» (Т. 1, а. с. 149 - 150).

З реєстраційної справи № 101 вбачається, що відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 21.02.2019 року на підставі заяви уповноваженого ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» - ОСОБА_10 , була проведена державна реєстрація права власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_1 за ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» (Т. 1, а. с. 208).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т. 1, а. с. 209) вбачається, що право власності ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» було зареєстровано на підставі Договору про відступлення права вимоги, серія та № 3430 від 28.12.2018 р. (Т. 1, а. с. 214 - 216), поштового повідомлення, серія та номер: 999 від 11.01.2019 р. (Т. 1, а. с. 218) видавник Укрпошта, іпотечного договору від 01.10.2007 р. (Т.1, а. с .211 - 213), вимоги від 10.01.2019 р., видавник ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» (Т. 1, а. с. 217).

20 серпня 2019 року між ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» та ОСОБА_6 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., за реєстр. № 1652 (Т. 1, а. с. 248).

Відповідно до Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48311922 від 20.082019 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 1, а. с. 246).

По справі виникли правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, прийняття/відхилення аргументів викладених у відзиві на апеляційної скарги

Щодо доводів апеляційної скарги про не отримання вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання спору є - державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням за іпотекодержателем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 (із змінами) передбачено, що для державної реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі договору іпотеки подається засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, з відміткою про вручення адресату.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р. (в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення державного реєстратора), визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до п. 5.1. договору іпотеки, у разі повного або часткового порушення будь-якого з умов Основного зобов`язання або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення цього порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправлення Іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення Основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або з дати, зазначеної на такому листі, що отриманий Іпотекодавцем особисто у Іпотекодержателя.

Договором іпотеки передбачено, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_2 .

У постановах Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 822/864/15 та від 12 квітня 2017 року у справі № 822/862/15, зроблено висновок про те, що підтвердженням отримання письмової вимоги банку, яка пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, яке має бути вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила № 270), та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

У пункті 2 Правил № 270 передбачено, що повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Згідно з пунктом 94 Правил № 270 прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

У пункті 99 Правил № 270 зазначено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Відповідно до пункту 104 Правил № 270 поштові перекази, посилки, листи чи бандеролі з оголошеною цінністю, а також прямі контейнери, згруповані поштові відправлення з позначкою «Консигнація», відправлення «EMS», міжнародні поштові відправлення з оголошеною цінністю, дрібні пакети, мішки «M» видаються адресату за умови пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або уповноваженій ним особі за умови пред`явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку.

Отже, рекомендоване поштове відправлення, адресоване фізичній особі, вручається працівником об`єкта поштового зв`язку адресату після пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або повнолітньому члену сім`ї адресата у разі надання документа, що підтверджує їх родинні зв`язки, а рекомендоване поштове відправлення, адресоване юридичній особі, вручається уповноваженій особі за умови пред`явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку. Повідомлення про вручення поштового відправлення має містити інформацію про дату вручення поштового відправлення та прізвище одержувача.

Як вбачається з реєстраційної справи, 10.01.2019 року ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» було направлено ОСОБА_1 на адресу - АДРЕСА_3 , вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, та попереджено, що у разі не виконання вимог товариство має намір у примусовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки. У вказаній вимозі ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» зазначило, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде вчинено в порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» - шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» - шляхом продажу будь-якій особі предмету іпотеки, за суму згідно оцінки нерухомого майна від 10.01.2018 року (1 016 800) грн. (Т. 1, а. с. 217).

Судом встановлено, що ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» подало державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності договір про іпотечний кредит, письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім того, рекомендоване повідомлення про вручення містить відмітку про вручення поштового відправлення.

При цьому у частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що в реєстраційній справі немає оцінки нерухомого майна на момент його відчуження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) за позовом про визнання дій нотаріуса щодо реєстрації права власності на нерухоме майно такими, що вчинені з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та скасування державної реєстрації зазначено про правильність висновків судів про те, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки проведена всупереч нормам чинного законодавства, оскільки іпотекодавець ухилився від виконання свого обов`язку щодо надсилання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Також Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірний предмет іпотеки повністю добудовано та він має 100 % готовності. Оцінка предмета іпотеки на момент набуття права власності за іпотекодержателем та визначення його ринкової вартості в розмірі 2 563 480, 20 грн є значно нижчою ніж на момент укладення договорів іпотеки та наступної іпотеки, коли готовність житлового будинку становила 95, 9 %. Оцінка предмета іпотеки здійснена суб`єктом оціночної діяльності шляхом застосування порівняльного методичного підходу, без виходу на місце і без огляду самого об`єкта будівництва, а тому вона не відповідає дійсній ринковій вартості спірного нерухомого майна.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19) за позовом про скасування реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів про задоволення позову через порушення вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, та через відсутність інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, проте оцінка майна предмета іпотеки на момент переходу права власності не проводилася.

Отже, у зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду однозначно висловила правові висновки щодо необхідності подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Подібні за змістом висновки із посиланням на зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 11 червня 2020 року у справі № 914/953/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 921/353/19 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 653/2857/17 (провадження № 61-1113св19), від 29 січня 2020 року у справі № 607/8488/18 (провадження № 61-7603св19), від 14 липня 2021 року у справі № 761/11601/19 (провадження № 61-3609св21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції встановив, що в переліку документів, які були надані державному реєстратору та містяться в реєстраційній справі, не має звіту про оцінку майна.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу про те, що оцінка предмета іпотеки була зазначена у вимозі про усунення порушення основного зобов`язання, оскільки ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» не було надано державному реєстратору оцінку вартості предмета іпотеки. Крім того вказана у вимозі оцінка була проведена 10.01.2018 року, а не на момент такого набуття.

Ціна предмета іпотеки на час вчинення реєстраційної дії (звернення стягнення на предмет іпотеки) визначена не була, що свідчить про недотримання положень частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Під час здійснення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за іпотекодержателем не враховано положення частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки така державна реєстрація була проведена за відсутності відомостей в реєстраційній справі про вартість предмета іпотеки, визначену на момент такого набуття.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження

№ 14-22цс19).

Отже, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки при проведенні реєстраційної дії щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» державний реєстратор прийняв рішення, яке не відповідає положенням частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку». Державна реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем проведена за відсутності відомостей про вартість предмета іпотеки, визначену на момент такого набуття, що є підставою для скасування такої реєстрації.

Щодо належного способу захисту, колегія суддів виходить з наступного.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження N 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження N 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18) та інших звернуто увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 686/19656/19 (провадження № 61-9418св20), від 03 серпня 2021 року у справі № 295/6177/19-ц (провадження № 61-5270св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 543/253/16-ц (провадження № 61-18491св20) та інших.

Отже, помилковими є висновки суду першої інстанції про невірний спосіб захисту, правомірним та ефективним способом захисту права позивача, з урахуванням змін, внесених до Закону, є - скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав чи скасування державної реєстрації прав.

Щодо вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому, власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Таким чином, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Судом встановлено, що оскільки державна реєстрації права власності за ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» була проведена з порушенням вимог законодавства, то останнє не набуло права на відчуження спірного майна.

20 серпня 2019 року між ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» та ОСОБА_6 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. за реєстр. № 1652.

Тому з огляду на вказане, ОСОБА_1 ніяких намірів та дій щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , не вчиняла, спірна квартира вибула з її володіння поза її волею, шляхом вчинення третьою особою - ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» неправомірних дій щодо відчуження квартири.

Отже у випадку, якщо майно набуде добросовісним набувачем та застосуванню підлягає ст. 388 ЦК України, у відповідача виникає можливість скористатись своїм правом та звернутись до винної сторони правочину з позовом про відшкодування, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими частково, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктам 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладений у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік» установити у 2019 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 гривні.

За вимоги немайнового характеру судовий збір в суді першої інстанції становив 768,40 грн. (1921 х 0,4).

ОСОБА_1 сплатила за подачу позовної заяви судовий збір у розмірі 3073,60 грн. за 4 вимоги немайнового характеру, що підтверджується квитанцією №4913, №4902, №4890, №4856 від 25.09.2019 року (Т. 1, а. с. 1 - 4).

За звернення до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатила 4608 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 05.05.2021 року (Т. 3, а. с. 84).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені нею та документально підтверджені судові витрати за дві вимоги немайнового характеру зі сплати судового збору в суді першої інстанції у сумі 1 536,80 грн., в апеляційній інстанції у сумі 2 305,20 грн., разом у розмірі 3 842 грн..

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен», акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», публічного акціонерного товариства «ОКСІ БАНК», ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Агенція державної реєстрації», ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45638395 від 21.02.2019 р., яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» (Код ).

Витребувати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп., тобто з кожного по 1 921 (тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 14 липня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе