ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4306/23
провадження № 2-др/753/94/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Лужецька О.Р., розглянувши заяву представника Дочірнього підприємства «Дарниця-1» Загорської А.Г. про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою Дочірнього підприємства «Дарниця-1» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг з централізованого опалення

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Дарниця-1» звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.03.2023 р. Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Дарниця-1» заборгованості за надання послуг з централізованого опалення. Однак судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим представник заявника звернувся до суду з даною заявою та просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Дарниця-1» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. (ч.3 ст. 270 ЦПК України)

Виходячи з правил ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Сторони не викликались в судове засідання, що у відповідності до вимог ст. 270 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної заяви.

З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без участі учасників справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, з огляду на наступне.

28.03.2023 р. Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Дарниця-1» заборгованості за надання послуг з централізованого опалення у розмірі 2 605, грн. 54 коп. та судового збору у розмірі 268 грн. 40 коп.

Згідно з частиною 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Порядок стягнення витрат на професійну правничу допомогу врегульовано Главою 8 ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України, визначено розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З наведених норм процесуального права вбачається, що ухвалення додаткового рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, можливе лише у разі розгляду справи в порядку позовного провадження та постановлення судом рішення по суті позовних вимог.

Крім того, слід зазначати, що порядок розподілу судових витрат у наказному провадженні визначений розділом II ЦПК України.

Так, вимогами ст. 164 цього Кодексу визначено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів заяви, заявник заявляє вимогу про стягнення з боржника на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу, що не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної суми, та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу.

Так, відповідно до частин1, 2, 3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Тобто, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою, відповідно до статті 174 ЦПК України є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З точки зору Глави 2 ЦПК України судовий наказ є самостійним і спрощеним видом судового провадження.

Тобто, в силу очевидності права вимоги заявника, відсутній спір про наявність самого права.

Таким чином, уже сама по собі форма наказного провадження не передбачає можливості подання будь-якої заяви по суті спору.

Це, в свою чергу, унеможливлює подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Частинами 2, 4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Враховуючи викладене вище, порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приведеного вище аналізу цивільного процесуального законодавства, боржник позбавлений можливості доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить вимогам ст.ст. 12, 137 ЦПК України.

Тобто, стягнення з боржника на користь заявника витрат на правову допомогу суперечить самій суті наказного провадження, оскільки договір не є укладеним саме між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.

У свою чергу, нормами процесуального закону не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної заборгованості, за подання заяви про видачу судового наказу.

Порядок розподілу судових витрат визначений статями 141,142 ЦПК України, регулюють порядок розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді справ у позовному провадженні.

Виходячи із вищевикладеного, процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, крім судового збору, в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні.

За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи представника заявника щодо стягнення понесених судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, оскільки відповідно до чинного цивільно-процесуального законодавства стягнення у наказному провадженні з боржника вказаних витрат не регламентовано положеннями розділу II ЦПК України та не відноситься до тієї категорії судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, передбаченої ст. 141 ЦПК України, що підлягає стягненню зі сторони у разі задоволення позову.

Виходячи з системного аналізу наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що підстави для ухвалення додаткового судового рішення відсутні.

За таких обставин у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 141, 160-161, 168, 260-261, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника Дочірнього підприємства «Дарниця-1» Загорської А.Г. про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою Дочірнього підприємства «Дарниця-1» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг з централізованого опалення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА