Справа № 355/1131/22
Провадження № 2/355/171/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Троценко Т. А.

за участю секретаря Ліберацької Ю. В.

представника позивача адвоката Поліщука М. Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що 01. 04. 2021 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким останній взяв у нього у борг грошові кошти в розмірі 154 000 грн., що було еквівалентно 5 500 доларам США, із зобов`язанням повернути кошти до 31. 12. 2021 року.

20. 07. 2021 року ОСОБА_2 написав доповнення до розписки, у якій вказав, що у разі не повернення грошових коштів зобов`язується повернути у два рази більше, ніж позичав.

У встановлений законом термін відповідач борг не повернув, тому він просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 211 889 грн., яка складається з суми боргу 5794,29 доларів США, штрафних санкцій відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України - 3% річних від 5500 доларів США - 294, 29 доларів США згідно з оприлюдненим курсом НБУ (35,5686 грн.).

Крім того, просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просить задовольнити у повному обсязі.

Пояснив, що між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, сторони домовилися про те, що сума, яка була надана у гривнях України, еквівалентна 5500 доларам США, буде повертатися відповідно до курсу долара США. У зв`язку з тим, що відповідач кошти не повернув, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в підготовчому судовому засіданні 31. 01. 2023 року позовні вимоги визнав частково, на суму 2000 доларів США, і пояснив, що як такого договору позики не було, між ними існували інші правовідносини, і у рахунок боргу він віддав 500 доларів, і позивач забрав в нього також машину, яка була в заставі.

В подальшому надав письмові пояснення, у яких позов не визнав у повному обсязі, зазначив, що у тексті розписки відсутня вказівка на те, що він отримав від ОСОБА_1 154 000 грн. саме у борг, не визначено у якій саме валюті він буде їх повертати, що свідчить про відсутність істотних умов договору позики.

Крім того, у доповненні до розписки від 20. 07. 2021 року строки та умови повернення грошових коштів були повністю змінені, і з них вбачається, що для повернення боргу він повинен був написати ще одну розписку, але позивач її написання не вимагав.

Вважає вимоги про повернення боргу не обгрунтовані, і просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Згідно правил ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_1 надав суду оригінал розписки від імені ОСОБА_2 , виготовлену 01. 04. 2021 року, з якої вбачається, що останній отримав від ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 154 000 гривен, що являється еквівалентом 5500 доларів США на термін до 31. 12. 2021 року, і яку зобов`язується повернути.

Частина 1 ст. 1051 ЦК України зазначає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідач заперечує той факт, що він брав гроші у ОСОБА_1 саме у борг, тому він і не вказав цей факт у розписці, між ними існували інші грошові відносини, які на вимогу позивача були оформлені цією розпискою.

Зазначив, що сума боргу була меншою, він винен позивачеві не більше 2 000 доларів США, а крім того, в рахунок боргу в нього було забрано автомобіль.

Аналізуючи обставини справи і надані позивачем докази судом безумовно не встановлено, що поміж сторонами виникли відносини по отриманню ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_1 саме у борг.

Крім того, частина 1 ст. 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з наданої позивачем копії розписки ОСОБА_2 від 20. 07. 2021 року між сторонами умови договору позики, а саме - розмір грошової суми та спосіб її повернення змінені, і вказане доповнення обумовлювало написання іншої боргової розписки удвічі більшої суми та в інший термін повернення.

Проте позивач наполягає на виконанні договору позики без врахування доповнення до нього.

За загальним правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що виконання грошового зобов`язку між сторонами по справі повинно було відбуватися у відповідності до умов укладеного між ними договору від 01. 04. 2021 року, але умови договору змінилися 20. 07. 2021 року, а позивач не обгрунтував на якій правовій підставі вимагає виконання договору саме по розписці від 01. 04. 2021 року без врахування вказаних вище змін від 20. 07. 2021 року, у яких термін, хоча і знаходиться в рамках основного строку повернення коштів, але суттєво змінений. Крім того, змінена і сума зобов`язання.

ОСОБА_2 , як сторона по договору, має право бути обізнаним стосовно строку та способу виконання зобов`язання, проте як випливає з матеріалів справи, сума, строк та спосіб виконання зобов`язання залишилися невизначеними, оскільки між сторонами передбачена необхідність написання ще однієї розписки на іншу суму боргу, яка складена не була.

Стаття 79 ЦПК України передбачає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З наданих позивачем доказів неможливо достовірно встановити природу грошових відносин, які виникли між сторонами при отриманні відповідачем грошових коштів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення суми боргу не обгрунтовані, не доведені належними доказами, отже, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 526,530,1046,1047,1051 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 79, 80,258-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 13. 07. 2023 року.

Суддя Баришівського

районного суду Т. А. Троценко