Справа № 333/4920/23
Провадження № 2-з/333/22/23
У Х В А Л А

про забезпечення позову

12 липня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді Тучкова С.С., розглянувши цивільну справу № 333/4920/23 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

19.06.2023 року через канцелярію суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ввівши в оману позивача, відповідачка здійснила реєстрацію права власності на спірну квартиру одноосібно, що є проявом наміру позбавити позивача гарантованого законом права на частину в спільній сумісній власності. Таким чином, будучи наразі одноосібним власником спірної квартири, фактично ніщо не заважає відповідачу відчужити квартиру в тому числі своїм родичам, що в подальшому утруднить виконання рішення у цій справі і може спричинити позивачу додаткові незручності, пов`язані з ініціюванням ще одного судового процесу щодо визнання недійсним відповідного правочину.

Вказана заява розглядається судом без повідомлення сторін.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із можливими в подальшому заявленими позовними вимогами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою до подання позовної заяви до суду.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими можливими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів саме позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним складнощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Заявник в своїй заяві про забезпечення позову, посилається на побоювання щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому заявником не надано достатнього обґрунтування та належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачами дій, наприклад, реалізації майна чи підготовчі дії до його реалізації, що унеможливить чи утруднить виконання судового рішення. Посилання позивача на реєстрацію права власності на спірну квартиру одноосібно за відповідачем не є належним доказам зазначеним вище обставинам, адже відбулася ще у 2021 році до розірвання шлюбу. Отже, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим, заявником не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду на ефективний захист, адже спірна квартира була придбана у шлюбі, що передбачає особливий порядок її відчуження.

За такого суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Крім того, суддя звертає увагу на те, що вказана відмова не порушує права позивача ОСОБА_1 як особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки він може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду за наявності для цього підстав.

Керуючись вимогами ст.ст.149-150, 257, 260, 261, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков