Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 473/1268/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.07.2023смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді: Єгорової Н.І.

при секретареві - Маковецькій Л.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Ульянова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області , Вознесенської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мостівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області , Вознесенської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що вона є донькою ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкоємицею після смерті матері, яка прийняла спадщину згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.03.2008р. про встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері.

Позивачка зазначає, що 24 червня 1994року в Державному земельному реєстрі зареєстрована видача КСП «ім.Крупської» село Козубівка, Доманівського району Миколаївської області Державного акта на право колективної власності на землю серія МК № 1 та проведено розпаювання землі.

19 лютого 2000р. КСП було реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив «ім.Крупської», а згодом рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2011р. СВК «ім.Крупської» було визнано банкротом і 25.03.2011р. припинена державна реєстрація юридичної особи СВК «ім.Крупскої».

Згідно довідки Мостівської сільської ради ОСОБА_3 працювала в радгоспі ім.Крупської, що реорганізований в КСП ім.Крупської, з 1967 року.

Згідно довідки Мостівської сільської ради від 18 травня 2021р. ОСОБА_3 зарахована на роботу в КСП ім.Крупської з 7 вересня 1993 року, а даних про звільнення немає.

На день паювання ОСОБА_3 була пенсіонеркою, так як ще в 1976 році їй виповнилось 55 років. При здійснені розпаювання колективних земель прізвище матері в список працівників КСП ім.Крупської, які мали право на земельну частку (пай) не було внесенсо, відповідно сертифікат на право на земельну частку (пай) не виданий.

Позивачка вважає, що права матері ОСОБА_3 на земельну частку (пай) були порушені КСП ім.Крупської шляхом не внесення її як пенсіонера до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. На час отримання державного акта на право колективної власності КСП ім.Крупської в 1994 р. ОСОБА_3 була пенсіонером у віці 73 року. Працюючи в КСП ім.Крупської до пенсійного віку,а також в пенсійному віці, на думку позивача, ОСОБА_3 набула право на земельну частку (пай), так як була членом даного господарства.

Згідно довідки Держгеокадастру ГУ у Миколаївській області від 16.03.2023р. №445 353-23 середній розмір земельної частки(паю) по КСП «ім.Крупської» Козубівської сільської ради Вознесенського району складає 7,72 умовних кадастрових гектарів ріллі.

Будучи спадкоємицею після смерті матері позивачка вважає, що має право в порядку спадкування за законом. на визнання за нею права на земельну частку (пай), яка б належала її матері при розпаюванні земель колективної власності. Позивач просить визнати за нею право в порядку спадкування за законом, на земельну частку (пай) розміром 7.72 умовних кадастрових гектарів, розташованої в межах території Мостівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснившщи суду, що працюючи в КСП ім.Крупської її мати ОСОБА_3 набула право на земельну частку(пай), однак по невідомій причині вона не була включена до списку членів господарства, які мали право на земельний пай. Позивач вважає, що права ОСОБА_3 були порушені, які можуть буди відновлені тільки за рішенням суду. Як спадкоємець після смерті матері, вона просить визнати за нею право на земельну частку(пай), який повинен був належати її матері.

Представник відповідача - Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області Ульянов О.В.в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши суду, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 була членом КСП ім.Крупської на період розпаювання земель колективної власності. ОСОБА_3 не була включена до списку членів КСП, які мали право на земельну частку(пай). При житті ОСОБА_3 не набула право на земельну частку(пай) , а тому після смерті матері, ОСОБА_1 не може успадкувати право на земельну частку(пай) , а тому просить в задоволені позовних вимог відмовити. Крім того, представник позивача просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, який минув і поновленню не підлягає, так як було достатньо часу для звернення до суду. Свої заперечення представник відповідача виклав і у відзиву на позов, наданий суду.

Відповідач -Вознесенська РДА- в судове засідання представника не надіслали ,надали на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при прийнятті рішення посилаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про її смерть.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 . Прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 позивач змінила на підставі реєстрації шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, видане 16.07.1963р.

Після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина та залишилося спадкове майно. Як спадкоємець першої черги ОСОБА_1 прийняла спадщину, про що свідчить рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.03.2008р. Відповідно до рішення суду встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Вознесенськ, Миколаївської області.

Позивач вважає, що її мати ОСОБА_3 , працюючи в КСП ім.Крупської, Доманівського району Миколаївської області набула право на земельну частку(пай), який при житті не отримала.

Відповідно до копії наказу по радгоспу ім.Крупської за №6 ОСОБА_3 зарахована в радгосп на роботу робітником на ТТС з 7 вересня 1993р., підстава- заява ОСОБА_3 .

Згідно довідки № 140 від 12.08.2021р., виданої Мостівською сільською радою, ОСОБА_3 відпрацювала в радгоспі ім.Крупської з 1967р. по січень 1993р., включно, про що свідчать вихододні, нараховані радгоспом за кожний рік роботи.

Відповідно до повідомлення № 69/301-20 від 23.07.2020р. начальник відділу у Доманівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області повідомив, що за данними Державного земельного реєстру, який здійснювався до 01.01.2013р. КСП ім.Крупської державний акт на право колективної власності серії МК №1 видано та зареєстровано 24.06.1994р. за №1. Гр. ОСОБА_3 у списках громадян, що додавалися до державного акту на право колективної власності на землю КСП ім.Крупської не значиться, сертифікат на земельну частку(пай) не отримувала.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Як роз`яснено в п. п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720 /95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Так, відповідно до пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом, може бути успадковано.

Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995р. за № 720/95- право на земельну частку(пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю.

Позивач вважає, що її мати ОСОБА_3 , працюючи в КСП ім.Крупської, яке було створене шляхом реорганізації радгоспу ім.Крупської на КСП, автоматично була зарахована до членів колективного сільськогосподарського підприємства, яка мала право на земельну частку(пай), при розпаюванні земель колективної власності.

Однак, з даною думкою позивача, суд не може погодитися з наступних підстав.

Позивачем не надано суду доказів щодо прийняття ОСОБА_3 в члени колективного сільськогосподарського підприємства. Зі слів позивачки, трудова книжка матері була втрачена. Архівних документів, які б свідчили членство ОСОБА_3 в КСП ім.Крупської нею не знайдено.

Наявність трудових відносин ОСОБА_3 з радгоспом ім.Крупської, а згодом після реорганізації радсгоспу на КСП, не підтверджують факту перебування ОСОБА_3 членом колективного сільськогосподарського підприємства. Даний факт може бути підтверджений лише рішенням загальних зборів підприємства, якого позивач надати не може.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до ст.23 ЗК України (редакція 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), але була включена до списку пайщиків..

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

З витягу єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається,що діяльність СВК ім Крупської 25.03.2011 припинено на підставі рішення суду про визнання юридичної особи банкрутом.

Згідно довідки Держгеокадастру ГУ у Миколаївській області від 16.03.2023р. №445 353-23 середній розмір земельної частки(паю) по КСП «ім.Крупської» Козубівської сільської ради Вознесенського району складає 7,72 умовних кадастрових гектарів ріллі.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що при житті ОСОБА_3 не була включена до списку пайщиків членів КСП до Державного акту про право на колективну власність на землю. Сертифікат про право на земельну частку( пай) ОСОБА_3 не отримувала.

ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, не встановлювала через суд факт набуття ОСОБА_3 при житті права на земельну частку(пай), яке підлягає успадкуванню.

Звернувшись до суду з позовом про визнання за нею, як спадкоємцем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті матері, відповідно до вимог ст.1218 ЦК України, ОСОБА_1 може успадкувати лише ті права, які мала ОСОБА_3 на момент смерті.

Беручи до уваги, що на момент смерті ОСОБА_3 з невідомої причини не набула права на земельну частку(пай), після смерті спадкодавці, факт набуття права на земельну частку(пай) не встановлювався, в позовній заяві ОСОБА_1 просила визнати за нею право на земельну частку(пай) в порядку успадкування за законом без встановлення факту набуття такого права спадкодавцем, письмових доказів на підтвердження набуття спадкодавцею права на земельну частку(пай) при житті суду надано не було, а тому підстав для задоволення позовних вимог у суда не має.

Представник Мостівської сільської ради просив застосувати до даного спору строк позовної давності, вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду без поважних причин.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч 4 ст..267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність- це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом зазначеної норми та інших правил глави 19 ЦК України позовна давність є певним періодом часу, протягом якого особа може удаватись до заходів судової форми захисту свого порушеного права.

Отже правила позовної давності застосуються у разі доведеності факту порушення цивільного права(інтересу), а тому пропуск цих строків не може бути підставою для відмови у задоволені позову, необґрунтованого або недоведеного по суті.

Так, як позовні вимоги недоведені позивачем в судовому засіданні, пропуск строку позовної давності в даному випадку не може бути підставою для відмови у задоволені позову.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Мостівської сільської ради, Вознесенського району, Миколаївської області, Вознесенської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі розгляду справи у відсутності осіб- з моменту отримання його копії.

Повний текст рішення суду складено 14 липня 2023р.

Суддя : Н. І. Єгорова