КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи:754/9111/22 -ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8536/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Сенюта В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Стрижеус А.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року,

встановив:

у жовтні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 4 000 грн., 3% річних в сумі 964 грн. 27 коп., та інфляційні втрати в сумі 5 004 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконував умови Договору про надання юридичних послуг від 29.09.2014.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 4 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні вимог та ухвалити в частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, окрім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався. Направлена відповідачу на адресу його реєстрації: АДРЕСА_1 копія апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження по справі повернулось без вручення за відсутністю адресата.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що вона 29.09.2014 уклала з адвокатом Перуном А.Д. Договір про надання юридичних послуг. За вказаним договором ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання надавати їй юридичну допомогу по захисту прав та законних інтересів при проведенні досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження, порушеного за ч. 1 ст. 125 КК України, готувати та надавати до слідчих органів та суду необхідні документи. Вона сплатила ОСОБА_2 кошти в сумі 4 000 грн. 29.09.2014, однак він не виконував взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим договір фактично припинився. Тому позивач просила стягнути на її користь сплачені кошти - 4 000 грн., 3% річних в сумі 964 грн. 27 коп., та інфляційні втрати в сумі 5 004 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 4 000 грн., та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору про надання юридичних послуг не були виконані відповідачем, в зв`язку з чим він повинен повернути сплачені позивачем кошти та відшкодувати моральну шкоду, розмір якої визначив в сумі 5 000 грн. Відмовляючи в стягненні інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції вказав, що вказаний договір не є грошовим зобов`язанням, а тому на нього не поширюється дія ст. 625 ЦК України.

Однак з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі погодитись неможливо, оскільки він не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, 29.09.2014 між сторонами було укладено Договір про надання юридичних послуг. Згідно п. 4.1 та 4.2 роботу виконану виконавцем, зазначену в п. 2.1. замовник зобов`язується оплатити у строки, визначені за домовленістю сторін. Розрахунки за виконану роботу здійснюються замовником згідно Актів здачі приймання виконаних робіт.

В п. 5 Договору було закріплено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно чинного в Україні законодавства.

На виконання договору ОСОБА_1 того ж дня сплатила відповідачу кошти в сумі 4 000 грн., що підтверджується квитанцією №025504.

Позивач стверджує, що відповідач не виконував взяті на себе обов`язки, в зв`язку з чим вона звернулась до відповідача з вимогою повернути сплачені кошти. Оскільки відповідач відмовився повертати сплачені нею кошти, позивач 01.09.2015 звернулась зі скаргою на дії ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва Національної асоціації адвокатів України. При розгляді скарги ОСОБА_2 надав пояснення, в яких вказав, що виконував взяті на себе обов`язки, однак через розбіжності щодо ведення справи, договір фактично припинений і він погоджується повернути сплачені кошти в сумі 4 000 грн. Рішенням дисциплінарної палати від 19.01.2017 ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк 6 місяців з 19.01.207 по 19.07.2017.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до статті 903 ЦК України у випадку, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини сторін, які випливають з договору про надання правової допомоги адвокатом, врегульовані Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон).

Відповідно до загальних положень цього Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 28 Закону визначено, що зміст договору не може суперечити законам України, його моральним засадам, присязі адвоката та правилам адвокатської етики.

Відповідно до статті 29 Закону договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

За положеннями ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази про вчинені відповідачем дії на виконання договору про надання юридичних послуг, що є підставою для стягнення з нього суми сплачених на його виконання коштів.

Разом з тим, суд першої інстанції стягуючи зазначені кошти, вважав, що відсутні підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України, оскільки договір про надання юридичних послуг не є грошовим зобов`язанням.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

В ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 зазначено, що договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору.

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19.

Тлумачення статті 651 ЦК України з урахуванням принципу розумності свідчить, що: сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору; у випадку якщо сторони не встановили момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, то з урахуванням того, що такий односторонній правочин відноситься до таких, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, і таким моментом має бути момент одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору.

Згідно зі статтею 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

За обставинами, викладеними в Рішенні дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва від 19.01.2017 можна зробити висновок, що з січня 2016 року внаслідок припинення Договору про надання юридичних послуг у ОСОБА_2 виникло грошове зобов`язання щодо повернення суми гонорару - 4 000 грн. Оскільки до цього часу грошові кошти не повернуто, за період прострочення з відповідача слід стягнути 3% річних, що становить 814 грн. та інфляційні втрати, що становлять 3 012 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції належним чином не мотивував, в чому полягає завдана позивачу моральна шкода.

Згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Позивач в позовній заяві вказувала, що відповідач не надавав їй юридичної допомоги як потерпілій при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим вона не змогла захистити свої права.

Як окрему підставу для відшкодування моральної шкоди позивач зазначала невиконання відповідачем обов`язку з повернення коштів протягом тривалого часу, вимушеність вчинення нею дій, спрямованих на відновлення свого порушеного права, звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії м. Києва та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, органів досудового розслідування.

З огляду на викладене на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Судові витрати по справі суд розподіляє відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви та при подачі апеляційної скарги - 1 736 грн. 70 коп. (992 грн. 40 коп. + 744 грн. 30 коп.).

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат і відшкодування моральної шкоди, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким частково задовольнити заявлені позовні вимоги.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення вимог.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 кошти в сумі 3 826 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

В частині стягнення судового збору рішення змінити та стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на судовий збір в сумі 1 736 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді