Провадження № 2/357/667/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 , яка діє через свого представника ОСОБА_3 , звернулась до суду із позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 527 160,51 грн, моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. та судові витрати по справі.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.02.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля VOLVO ХС40 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП вказані вище автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Позивач зазначає, що вина ОСОБА_2 була повністю встановлена під час досудового розслідування, що підтверджується обвинувальним актом, однак ухвалою суду від 22.02.2022 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 закрито. З метою визначення матеріальних збитків позивачем було проведено експертне дослідження, згідно якого вартість матеріального збитку ОСОБА_1 склала 527 160,51 грн.

Також, позивач зазначає, що діяннями відповідача їй було нанесено моральну шкоду у зв`язку з душевними стражданнями, які виразились у тому, що позивач була у шоковому стані, мала переживання щодо стану здоров`я, була змушена близько двох годин залишатися під час оформлення на місці ДТП з працівниками поліції, добиратися до місця свого проживання у м. Київ, протягом тижня після ДТП погано спала та мала пригнічений стан, також протягом місяця боялася пересуватися транспортними засобами. Позивач змушена була пересуватися у громадському транспорті, що створювало загрозу захворіти на COVID-19, крім того поїздки на маршрутному транспорті призвели до зменшення проведення часу з сім`єю та часу відпочинку, а також були ускладнені вирішення побутових потреб(поїздки до магазину, поїздки для відпочинку, поїзди до родичів та друзів). А тому позивач оцінила моральні страждання в 200 000,00 грн.

06.04.2023 року представник позивача подав уточнену позовну заяву, з урахуванням відзиву ПрАТ «УПСК», в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 429 160,51 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн. та стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 98 000,00 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Заперечуючи позов, відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно 18.02.2019 року на 7 км. автодороги м.Біла Церква-смт Володарка сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач, рухаючись по головній дорозі. В автомобілі на передньому пасажирському сидінні, перебував власник автомобіля ОСОБА_4 . Відповідач зазначає, що при під`їзді до повороту на с.Пилипча, відповідач побачив, що з другорядної дороги на смугу руху автомобіля виїздить автомобіль VOLVO ХС40, застосувавши екстрене гальмування, уникнути зіткнення не вдалось. Внаслідок зіткнення автомобілів пасажир ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці. Відповідач вказує, що саме ці факти і обставини були предметом розслідування у кримінальному провадженні № 0000439 від 18.02.2019 року. Та ухвалою суду від 22.02.2022 року вказане кримінальне провадження було закрито. Відповідач вказує, що свою вину в інкримінованому йому злочині ні під час розгляду справи в суді, ні на досудовому слідстві не визнав, так само як і на даний час. Відповідач зазначає, що оскільки органами досудового слідства не було проведено слідчий експеримент стосовно обставин ДТП, не було призначено експертизи, то представником обвинуваченого адвокатом Мелашенком О.П. було заявлено відповідне клопотання, яке було задоволено судом, однак не виконано слідчими органами. А тому зазначає, що вину відповідача не доведено, позивачем таких доказів не долучено до матеріалів справи.

А також, представник відповідача ОСОБА_5 подав заяву про застосування строків позовної давності.

Заперечуючи позов, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" (далі ПрАТ «УПСК») подали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ТЗ ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8334941, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн, франшиза 2 000,00 грн. 22.03.2019 року позивач подала до страховика заяву про страхове відшкодування, на яку листом № 445/18 від 12.04.2019 року ОСОБА_1 повідомили про зупинення строку прийняття рішення по даній справі, оскільки здійснювався розгляд кримінальної справи. Після дослідження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, якою звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, ПрАТ «УПСК» поновило перебіг строку розгляду страхової справи та 06.04.2022 року направлено позивачці листа, в якому повідомили про необхідність надати копію документу, який встановлює вину водія ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_2 , однак відповіді не надійшло. Отже, відсутність доказів настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 унеможливлює визнання ПрАТ «УПСК» заявленої позивачем події страховим випадком, а ухвала суду від 22.02.2022 року жодним чином не підтверджує факт наявності вини водія ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, а лише вказує на звільнення його від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Страховик, посилаючись на п. 32.1 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначив про відсутність підстав для відшкодування шкоди позивачу.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 09.11.2022 року позовну заяву залишив без руху, надав позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 75-78).

28.12.2022 року представник позивача ОСОБА_3 , на виконання вимог ухвали суду, подав уточнену позовну заяву (а.с.82-95).

Ухвалою суду від 29.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в загальному порядку, призначено справу до підготовчого засідання (а.с. 96).

06.02.2023 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду справи, направив відзив на позовну заяву (а.с. 100-101,102-117).

22.02.2023 ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, посилаючись на п. 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України (а.с. 123-124).

22.02.2023 року ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мелашенка О.П. про витребування матеріалів кримінальної справи № 357/4616/19, приєднано до матеріалів справи заяву позивача про поновлення строків, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. (а.с. 127-130)

17.03.2023 року представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 134).

20.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 135-146).

21.03.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мелашенко О.П. подав заяву про застосування строків позовної давності, заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 148,149).

06.04.2023 року представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, оскільки із відзиву страхової компанії стало відомо про позицію страховика і про розмір ліміту страхового відшкодування та виникла необхідність уточнення позовних вимог, подав уточнену позовну заяву (а.с. 153, 154-155,156-164).

Ухвалою суду від 06.04.2023 року постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження у справі № 357/10245/22, замінено судове засідання по розгляду справи на підготовче засідання (а.с. 165-166).

02.05.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мелашенко О.П. подав заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 172-173).

18.05.2023 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду (а.с. 177-178).

29.06.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мелашенко О.П. подав заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 181).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали позов. Позивач суду пояснила, що в ході кримінального провадження вона не була визнана потерпілою, а мала статус і була допитана в якості свідка, оскільки під час ДТП отримав тілесні ушкодження пасажир автомобіля ВАЗ 21093 ОСОБА_4 , який являється власником вказаного цього ж ТЗ, та саме він був визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мелашенко О.П. заперечив позовні вимоги, оскільки вина ОСОБА_2 не встановлена, ухвалою суду кримінальне провадження закрито по строкам та позивачем попущено строк позовної давності на звернення до суду з цивільним позовом.

Представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання свого представника не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, в матеріалах справи міститься відзив (а.с. 135-146).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

З матеріалів кримінального провадження 0000439 від 18.02.2019 року, вбачається що 18.02.2019 року близько 14 год 20 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись зі сторони м.Біла Церква в напрямку смт Володарка на 7-му км автодороги Р-17, що на території Білоцерківського району, порушив вимоги п. 1.5, п. 2.3.(а,б), п. 12.1., п.12.3, п.31.4 ПДР України, тобто водій ОСОБА_2 перед виїздом не перевірив технічно-справний стан транспортного засобу, був не уважним до дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та експлуатував транспортний засіб за наявності технічних несправностей, при цьому перевозив пасажира ОСОБА_4 на передньому пасажирському сидінні, та допустив зіткнення з автомобілем VOLVO ХС40 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався зі сторони с.Пилипча в напрямку автодороги Р-17, та знаходився за межами смуги руху по напрямку до смт Володарка. В результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2022 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб VOLVO ХС40 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 та автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 отримали механічні ушкодження.

Для встановлення ступеню пошкодження свого автомобіля та завданого матеріального збитку, позивач замовила проведення експертного дослідження. Так, з висновку експертного дослідження № 60, складеного 02.04.2019 року судовим експертом Петрушанко В.Ф. про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу VOLVO ХС40 д.н.з. НОМЕР_1 , вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VOLVO ХС40 складає 527 160,51 грн. (а.с. 51-58)

З висновка експерта № 12-2/503 від 28.03.2019 року вбачається, що на момент огляду автомобіля VOLVO ХС40 д.н.з. НОМЕР_1 , несправностей технічного стану гальмівної системи, рульового керування, технічного стану елементів підвіски не виявлено, тобто вони знаходяться в працездатному стані. (а.с. 71-74, том 1 матеріалів кримінального провадження 0000439)

Згідно висновку експерта № 12-1/504 від 25.04.2019 року, на момент огляду автомобіля «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_2 , система робочого гальма перебуває в технічно несправному стані із-за блокування гальмівного трубопроводу, що веде від головного гальмівного циліндра до гальмівного механізму правого переднього колеса шляхом його сплющення та закручування, а також встановлення гальмівних механізмів задніх коліс дискового типу. Дані несправності виникли перед ДТП в процесі зміни конструкції гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 21093», тобто у водія була можливість виявити їх з моменту зміни конструкції гальмівної системи та перед виїздом, і при даних несправностях, відповідно до вимог п. 31.4а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів (а.с. 77-81, том 1 матеріалів кримінального провадження 0000439).

З висновку експерта № 12-1/595 від 25.04.2019 року вбачається, що зіткнення автомобілів VOLVO ХС40 д.н.з. НОМЕР_1 та ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_2 сталось на 7-му км автодороги Р-17 «Біла Церква-Тетіїв-Оратів-Липовець», на перехресті автодоріг сполученням смт Володарка-м.Біла Церква та с.Пилипча, за межами смуги руху по напрямку до смт. Володарка, в місці виїзду з автодороги, що веде до с.Пилипча, в районі розташування «осипу скла, пластику» (а.с. 85-89, том 1 матеріалів кримінального провадження 0000439).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_2 на момент скоєння зазначеної ДТП, була забезпечена у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", згідно Полісу АМ/8334941, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 грн, франшиза 2 000 грн (а.с. 138-139).

Встановлено, що 22.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та отримала відповідь вих. №1445 від 12.04.2019 року, якою її повідомлено, що відповідно до ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування припиняється до дати коли страховику стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили. А також зазначили, що відсутні підстави вважати подію, що сталась 18.02.2019 року страховим випадком та приймати відповідне рішення (а.с. 93).

Листом за вих. № 0752/18 від 06.04.2022 року ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" повідомила ОСОБА_1 , що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2022 року у справі № 357/4616/19 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із закінченням строків давності, а тому у страховика відсутній документ, який встановляє вину водія забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21093» ОСОБА_2 в ДТП, що сталась за участю транспортного засобу заявника, вказали на необхідність надання копії документу, який встановлює вину водія забезпеченого транспортного засобу (а.с. 94-95).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 у справі, як водій застрахованого транспортного засобу, має обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Із страхового Полісу АМ/8334941 ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлено 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн.

Однак, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" заперечує свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що відсутні підтверджуючі документи вини ОСОБА_2 . А також, ОСОБА_2 заперечує свою вину у вказаній ДТП.

Суд критично оцінює таку позицію відповідачів, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною (правові висновки Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14; Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19).

Суд критично оцінює міркування відповідачів стосовно відсутності вини ОСОБА_2 , оскільки постановлена 22.02.2022 року ухвала про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності, відноситься до нереабілітуючих підстав закриття провадження. Відповідач не оскаржував ухвалу про закриття кримінального провадження.

Крім того, ОСОБА_2 не ставив питання при розгляді даної цивільної справи про призначення авто-технічної експертизи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій (сч.4 ст.12 ЦПК України).

Натомість, в матеріалах оглянутого судом кримінального провадження міститься висновок експертизи № 12-1/504 від 25.04.2019 року, згідно якого саме транспортний засіб «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_2 , перебував у технічно несправному стані, а відповідно до вимог п. 31.4а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів з такими недоліками, а також згідно висновку експерта № 12-1/595 від 25.04.2019 року вбачається, що зіткнення автомобілів VOLVO ХС40 та ВАЗ 21093 сталось за межами смуги руху по напрямку до смт. Володарка, в місці виїзду з автодороги, що веде до с. Пилипча..

Вина водія авто VOLVO ХС40 ніде і ніяким чином не зафіксована. Лише, представник відповідача власними поясненнями та власним баченням ситуації обгрунтовує вину позивача у ДТП.

Зі схеми та протоколу огляду місця пригоди, з вищезазначених висновків експертиз, проведених в рамках кримінального провадження вбачається, що зіткнення автомобілів відбулося на узбіччі (гравій) де стояв автомобіль VOLVO ХС40, надаючи перевагу руху автомобілю під керуванням відповідача.

З наданого позивачем висновку експертного дослідження № 60 про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу VOLVO ХС40 д.н.з. НОМЕР_1 , вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VOLVO ХС40 складає 527 160,51 грн.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" суму 98 000,00 грн (ліміт 100 000,00 грн франшиза 2 000,00 грн.), а з відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення різниця - 429 160,51 грн. (527 160,51 грн 98 000,00 грн).

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на те, що в судовому засіданні ані позивач, ані її представник не зазначили про спричинену позивачу моральну шкоду, не обґрунтували її розмір, не надали жодного доказу на підтвердження вимог про те, що діями ОСОБА_2 , їй було завдано моральну шкоду, спричинені моральні страждання, а тому суд вважає вимоги в цій частині необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Наявні в матеріалах справи докази не спростовують таких висновків суду.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мелашенко О.П. неодноразово наголошував на застосуванні строків позовної давності при розгляді даного спору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 -255 ЦК України.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 вчасно звернулась до страхової компанії (22.03.2019 року) та отримала відповідь від ПрАТ "УПСК" про зупинення строків для прийняття рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Позивач була позбавлена можливості звернутися до суду за захистом своїх прав раніше, з огляду на те, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області щодо кримінального провадження № 0000439 за обвинуваченням ОСОБА_2 , постановлена лише 22.02.2022 року, якою кримінальне провадження - закрито.

ПрАТ "УПСК" лише 06.04.2022 року прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 , та тільки з цього часу позивач мала можливість захищати свої інтереси в інший спосіб, шляхом звернення до суду.

Крім того, згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 (зі змінами) з 12.03.2020 р. на усій території України було встановлено карантин, який рішенням уряду неодноразово було продовжено зі встановленням певних обмежень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

А тому суд дійшов висновку, що позивач в межах строку звернулась до суду з вказаним позовом, який зареєстрований у суді 07.11.2022 року.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, а також представлених суду доказів, оцінивши їх належність, допустимість, і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 6264,00 грн. (5271,6+992,40).

Оскільки позов задоволено на 72,49 % (527160,51 грн. х 100 : 727160,51 грн.), судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачів становить 4540,70 грн. (6264 х 72,49 % : 100), тобто по 2270 грн.40 коп. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 76, 81,89, 141, 259, 264-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 429 160 грн. 51 коп. (чотириста двадцять дев`ять тисяч сто шістдесят гривень п`ятдесят одна копійка ).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_4 ) страхове відшкодування в сумі 98 000 грн. (дев`яносто вісім тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 і Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_4 ) судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 4540 грн. 70 коп., тобто по 2270 грн.40 коп. з кожного.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 13.07.2023 року

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», , адреса: м.Київ, вул. Кирилівська, 40.

Суддя О. Я. Ярмола