Справа № 646/4603/21
№ провадження 2/646/1312/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Демченко І.М. за участю секретаря Соболь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ., третя особа: Універсальна біржа ?Україна? про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

13.07.2021 ОСОБА_1 звернулася до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 26.01.1999 Біржою нерухомості та основних фондів «Україна» між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та визнання права власності на цю нерухомість за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично належав йому на підставі договору купівлі-продажу № Н10-66 від 226.01.1999, виданого Біржою нерухомості та основних фондів «Україна». Позивачка прийняла спадщину після смерті батька, подавши заяву до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений Біржою нерухомості та основних фондів «Україна» не може вважатися правовстановлюючим документом на будинок.

Посилаючись на те, що відповідно до умов договору продавець ОСОБА_5 продав, а покупець ОСОБА_6 , тобто її батько, придбав вищевказаний житловий будинок і на виконання умов договору покупець сплатив вартість житлового будинку, а продавець звільнив продану нерухомість та надав її покупцю, у свою чергу в подальшому право власності на зазначений вище житловий будинок було зареєстровано в КП ?Харківське міське бюро технічної інвентаризації?, що свідчить про те, що всі істотні умови договору, зареєстрованого на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений і протягом всього часу з моменту укладення договору ОСОБА_6 відкрито володів та користувався придбаним житловим будинком, однак на підставі укладеного договору позивач, як спадкоємиця, позбавлена можливості прийняти його у спадщину, за захистом своїх прав звернулася до суду з цим позовом.

З 13.07.2021 по 10.03.2022 справа перебувала в провадженні суддів Червонозаводського районного суду м.Харкова Білінської О.В. та Янцовської Т.М.

Відповідно до Розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 № 4/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова було змінено та визначено замість нього Ленінський районний суд м. Полтави.

На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м.Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави було передано для продовження розгляду вищевказану судову справу.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 № 65, з 23.11.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 18.04.2023 за клопотанням позивача справу за підсудністю повернуто до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

За результатами автоматизованого розподілу справи головуючим у справі визначено суддю Червонозаводського районного суду міста Харкова Демченко І.М.

Ухвалою суду від 31.05.2023 справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М. та призначено її до розгляду зі стадії розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що у 1999 році він продав належний йому по АДРЕСА_1 житловий будинок ОСОБА_6 . Договір купівлі-продажу укладався на товарній біржі, оскільки на той час закон передбачав таку можливість та нотаріального посвідчення договору не вимагалося.

Відповідач ОСОБА_2 , визнавши позовні вимоги у повному обсязі, підтвердила, що її чоловік ОСОБА_6 у 1999 році придбав на товарній біржі будинок по АДРЕСА_1 , у ОСОБА_5 . Не заперечує, щоб спадщину прийняла одноособово донька ОСОБА_7 , тобто позивач у справі.

Представник третьої особи Універсальної біржі ?Україна? у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про визнання позову ОСОБА_1 та розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.

Частиною 1 ст.4ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 26.01.1999 ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу № Н10-66, зареєстрований Біржою нерухомості та основних фондів «Україна».

Пунктами 9,10 цього Договору визначено, що на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» правочини, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, а підлягають реєстрації в органах технічної інвентаризації.

На виконання цих умов Договір зареєстрований в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 02.02.1999 за реєстровим номером 53261.

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на день укладення договору) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Таким чином, при укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Однак цей Закон містив неузгодженість із діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства, а саме частиною першою статті 227 Цивільного КодексуУкраїни (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 26.01.1999, тому до таких правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно з ч. 2 ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічне положення містить ч. 2 ст.220 ЦК України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року та ч. 2 ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.

Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями був підписаний сторонами правочину - продавцем ОСОБА_3 і покупцем ОСОБА_6 , зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», реєстраційний № Н10-66, підписаний Президентом біржи та посвідчений гербовою печаткою. Крім того, договір купівлі-продажу був зареєстрований у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 02.02.1999 за р. № 53261.

Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п. 4 Договору) товар продано за 7962, 00 грн., які покупцем було сплачено. При цьому продавець будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 2 Договору).

Відповідно до п. 1.4 цього Договору правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавця було свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою державною нотаріальною конторою м.Харкова 19.11.1993 за реєстраційним номером 9-7362, зареєстроване в бюро технічної інвентаризації м.Харкова 23.12.1993, реєстраційний номер 53261.

Отже, вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, ст.227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

У відповідності до ч. 2 ст.47 ЦК України та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як було зазначено вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки покупець помер.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визначається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі, якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня.

На підставі ч.4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Реєстрація права власності в бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, станом на травень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни зареєстрованих біржею.

Відповідно до п.п. 2.1. Реєстрація поділяється на первинну та поточну. Первинна реєстрація, це така, коли об`єкту, що реєструється, надається порядковий реєстровий номер вперше. При поточній реєстрації окремий реєстровий номер не надається, а використовується реєстровий номер, встановлений при первинній реєстрації.

Таким чином, згідно Договору купівлі-продажу нерухомості № Н-10-66 від 26.01.1999 вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації.

Згідно затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13 грудня 1995 року, правил п.2.2. Реєстрація проводиться в такому порядку:

«Заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлюючого документу (оригінал та копію) на оригіналі правовстановлюючого документа робиться реєстраційний напис .

Якщо на правовстановлюючому документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, а також на копії правовстановлюючого документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації, до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлюючого документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище або найменування власника, назва і зміст правовстановлюючого документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію».

З дослідженого судом Договору купівлі-продажу, встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрував право власності на житловий будинок у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 02.02.1999, про що міститься штамп, який відповідає вищевказаним вимогам.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому за договором купівлі-продажу № Н10-66, зареєстрований Біржою нерухомості та основних фондів «Україна».

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 є його донька ОСОБА_1 . На підтвердження родинних відносин позивачки зі спадкодавцем надано копії свідоцтва про народження, копія свідоцтва про укладення шлюбу, копія свідоцтва про розірвання шлюбу.

Позивач звернулася до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з вказаного житлового будинку, після смерті батька, але їй було відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений товарною біржою, не може вважатися правовстановлюючим документом.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судовим розглядом справи встановлено, що спадкодавець відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення права власності на житловий будинок, набув право на нерухомість, тому воно входить до складу спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, пройшов відповідну державну реєстрацію, але не посвідчений нотаріально і на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76, 80-86, 263, 264, 265, 268, 315 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 1218, 1277, 1261 ЦК України, ст. 47 ЦК України 1963 року, Закону України «Про товарну біржу», суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ., третя особа: Універсальна біржа ?Україна? про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати Договір купівлі-продажу № Н10-66, посвідчений 26 січня 1999 року Біржею нерухомості та основних фондів «Україна», житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»» 02 лютого 1999р. в реєстровій книзі за реєстровим № 53261, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - дійсним.

Встановити факт належності на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною 78,90 кв. м., житловою площею 34,70 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами: гараж літ. «Б», погріб літ. «И», сарай літ. «К», літній душ літ. «Л», вбиральня літ. «М», навіс літ. «Н», огорожа № 8, хвіртка № 9, огорожа № 10, ворота № 11, колодязь № 12, зливна яма № 13, замощення - І, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий : І.М.Демченко