Провадження № 2-з/204/77/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Токар Н.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Самуілович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасу3вання рішення про державну реєстрацію прав, -

встановив:

04 липня 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Самуілович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасу3вання рішення про державну реєстрацію прав.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву забезпечення позову шляхом накладення арешту на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , які зареєстровані за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Самуілович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасу3вання рішення про державну реєстрацію прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що підставою звернення позивача до суду стало рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2023 року у справі №204/8065/16-ц, яким було: визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 20/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 20/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 31.03.2023 року. Проте, ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про право на спадщину серії ННСВ 864001/р.№775 від 13.09.2022 року, згідно якого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С. було зареєстровано за ним право власності на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Зазначені обставини стали відомі позивачу після отримання ним відмови державного реєстратора у державній реєстрації права власності на підставі рішення суду. Судові спори щодо права власності на 40/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ідуть з 2016 року по лютий 2023 року включно, тобто майже 7 років, протягом цього часу ОСОБА_2 проживає у спірному домоволодінні та чинить перешкоди у користуванні ним законному власнику, а також систематично вчиняє дії щодо позбавлення права власності законних спадкоємців. За таких обставин, існує реальна небезпека, що ОСОБА_2 може здійснити відчуження зареєстрованої за ним частини спірного домоволодіння до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 по суті, що в подальшому значно ускладнить виконання рішення суду або зробить це взагалі неможливим.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що предметом спору є визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, тобто позивач намагається довести своє право на спадкування майна після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, позивач належним чином не обґрунтував заяву про забезпечення позову в частині того, що існує ризик відчуження спірного домоволодіння під час розгляду справи, судові спори щодо якого продовжуються майже сім років і до теперішнього часу жодного відчуження не відбулось.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №932/14900/19

Разом з тим, заявником не надано будь-яких доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, а також те, що відповідач має намір відчужити майно на яке просить накласти арешт.

Згідно з ч.7 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи відсутність належних доказів, а також співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, спосіб захисту своїх порушених прав, обраний позивачем, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного керуючись ст. 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Самуілович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасу3вання рішення про державну реєстрацію прав - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар