ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/349/23Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М.
Провадження № 22-ц/817/617/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Бершадська Г. В., Дикун С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №604/349/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року, ухвалену суддею Сіянко В.М., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кузьменко І.О., звернулася до ОСОБА_2 з позовною заявою про стягнення аліментів.

Позов обґрунтований тим, що позивачка має спільну з відповідачем повнолітню дитину, сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно коштів на утримання сина не надає, тому з посиланням на ст. 181, 199 СК України просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , який навчається, в розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, до досягнення дитиною 23-х років.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів зупинено до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Підволочиського районного суду від 04 травня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає до скасування з підстави порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що довідка №913 від 07.03.2023р., видана ТВО командира військової частини НОМЕР_1 не містить інформації про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військової частини, у якій ОСОБА_2 проходить службу, а тому у суду були відсутні підстави для зупинення провадження у справі, що передбачені п.2 ч. 1 ст.251 ЦПК України.

Вказує, що одна виховує двох неповнолітніх дітей, а третя дитина, яка хоча і є повнолітньою - навчається, своїх доходів ще не має. Весь тягар по утриманню дітей ліг на позивачку, у якої дохід не є значним, що підтверджується довідкою про заробітну плату.

Зазначає, що відповідач отримує достатнє грошове утримання, що також підтверджено довідкою. Аліменти на двох неповнолітніх дітей до даного часу не виплачуються.

Вважає, що зупиненням провадження на невизначений стан поставить у складне матеріальне положення сім`ю позивачки.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки №913 від 07.03.2023 старший солдат ОСОБА_2 проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 .

Проте з вказаним висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Згідно до 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що довідка №913 від 07.03.2023р., видана ТВО командира військової частини НОМЕР_1 не містить інформації про залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військової частини, у якій ОСОБА_2 проходить службу, а тому не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладений в ухвалах Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 09.11.2022р. в справі № 753/19628/17, від 17.01.2023р. та у справі № 501/1699/17.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають принципу розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі й порушують сутність права особи на доступ до суду, що з огляду на положення статті 6 Конвенції є недопустимим.

Враховуючи наведене вище, з метою недопущення порушення права особи на доступ до суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо зупинення провадження по справі у зв`язку з перебуванням відповідача у складі Збройних Сил України, є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення суду складено 11 липня 2023 року.

Головуюча: Храпак Н. М.

Судді: Бершадська Г. В.

Дикун С. І.