Справа № 299/4196/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/4196/20 за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до

Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»»

про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на заочне рішення Виноградівського районного суду від 28 вересня 2021 року, повний текст якого складено 5 жовтня 2021 року, головуюча суддя Бак М.Д., -

встановив:

Заявою від 27.11.2020, що надійшла до Виноградівського районного суду 02.12.2020, ОСОБА_1 , який діяв у власних інтересах та в інтересах сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , від імені та в інтересах яких усіх діяв адвокат Ільків М.М., пред`явили до ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позов про стягнення страхового відшкодування та просили стягнути зі страхової компанії на користь:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 22338,00 грн, відшкодування в разі втрати годувальника в сумі 134028,00 грн, разом - 156366,00 грн,

пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 59351,43 грн, 3% річних у розмірі 7544,13 грн, інфляційні втрати в розмірі 5202,59 грн, разом - 72098,15 грн,

у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги 6000,00 грн;

ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 11169,00 грн, витрати на поховання в сумі 11500,00 грн, разом - 22669,00 грн,

пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 8604,50 грн, 3% річних у розмірі 1093,70 грн, інфляційні втрати в розмірі 754,24 грн, разом - 10452,44 грн,

у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги 6000,00 грн;

ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 11169,00 грн,

пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 4239,43 грн, 3% річних у розмірі 538,87 грн, інфляційні втрати в розмірі 371,61 грн, разом - 5149,91 грн,

у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги 6000,00 грн (а.с. 1-7, 64-67 т. 1).

У подальшому позивачі змінили предмет позову (а.с. 138-139 т. 1) і остаточно мотивували змінений позов таким.

05.11.2018 на автодорозі між селом Велика Копаня і містом Виноградовом Виноградівського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої ОСОБА_5 керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_1 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , яка від отриманих травм померла дорогою до лікарні.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

У зв`язку з ДТП здійснювалося кримінальне провадження № 0001125, що було розпочате 05.11.2018.

За правилами, встановленими Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV):

страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами; загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (ст. 27 п. 27.2.);

страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим); загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (ст. 27 п. 27.3.);

страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть; загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (ст. 27 п. 27.4.);

страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування; рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку; якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (ст. 36 п. 36.1.);

страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його (ст. 36 п. 36.2.);

за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (ст. 36 п. 36.5.).

18.01.2019 відповідачу було направлено заяву про виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (сина загиблої), ОСОБА_1 (чоловіка загиблої), ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (батьків загиблої).

Загальна сума страхового відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 становить 190204,00 грн, із яких: для ОСОБА_2 - 145197,00 грн, де 134028,00 грн відшкодування утриманцю і 11169,00 грн відшкодування моральної шкоди; для ОСОБА_1 - 11169,00 грн відшкодування моральної шкоди; для ОСОБА_3 - 22669,00 грн, де 11169,00 грн відшкодування моральної шкоди і 11500,00 грн витрати на поховання; для ОСОБА_4 - 11169,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Листом від 04.02.2019 страховик повідомив про необхідність надання додаткових документів і про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення в кримінальній справі (ст. 36 п. 36.2. Закону № 1961-IV).

15.06.2020 на адресу відповідача було направлено довідку про призначення ОСОБА_2 державної допомоги у зв`язку з втратою годувальника.

Листом від 28.08.2019 страховик знову повідомив про необхідність надання додаткових документів і про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення в кримінальній справі.

Це рішення страховика безпідставне, а зупинення строків виплати страхового відшкодування через відсутність кінцевого рішення у кримінальному провадженні порушує законні права потерпілих, оскільки в силу положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП, що мало місце, настає незалежно від його вини.

Зазначене підтверджується нормами Закону № 1961-IV у взаємозв`язку з положеннями ст. 1187 ЦК України щодо відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Позивачі зобов`язані довести лише факт заподіяння їм шкоди та її розмір і не мають обов`язку доводити вину заподіювача шкоди.

У силу вимог ст. 36 Закону № 1961-IV страховик повинен прийняти вмотивоване рішення про здійснення виплати страхового відшкодування або про відмову в такій виплаті. Можливість прийняття рішення про зупинення розгляду справи про виплату страхового відшкодування законом для страховика не передбачена.

Отже, всупереч нормам спеціального закону позивачі не отримали належного їм страхового відшкодування. Окрім власне зазначених страхових виплат у позивачів виходячи з приписів ст. 36 п. 36.5. Закону № 1961-IV і ст. 625 ЦК України виникло і право на стягнення зі страховика пені за затримку виплати страхового відшкодування, а також 3% річних від несплачених сум і нарахувань інфляційних втрат.

Враховуючи, що 11.02.2021 ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування щодо моральної шкоди та витрат на поховання, а 12.02.2021 здійснило виплату страхового відшкодування утриманцю, пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню за весь період затримки виплати, а саме, з 19.04.2019 по 11.02.2021 (за відшкодуванням моральної шкоди та витрат на поховання) і по 12.02.2021 (за відшкодуванням утриманцю).

Посилаючись на ці обставини, позивачі змінили позовні вимоги та остаточно просили стягнути зі страхової компанії на користь:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 63408,21 грн, 3% річних у розмірі 8546,58 грн, інфляційні втрати в розмірі 10922,85 грн, разом - 82877,64 грн,

у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги 6000,00 грн;

ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 9185,09 грн, 3% річних у розмірі 1237,17 грн, інфляційні втрати в розмірі 1583,53 грн, разом - 12005,79 грн,

у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги 6000,00 грн;

ОСОБА_4 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 4525,49 грн, 3% річних у розмірі 609,55 грн, інфляційні втрати в розмірі 780,20 грн, разом - 5915,24 грн,

у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги 6000,00 грн.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 28.09.2021 у позові відмовлено (а.с. 240-248 т. 1).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем прав позивачів, оскільки з урахуванням наявності кримінального провадження за фактом ДТП, що триває, позивачі не довели протиправності невиплати у відповідний період страховиком страхового відшкодування.

Доводи позивачів про те, що наявність кримінального провадження не має значення для виплати страхового відшкодування у випадку заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки необґрунтовані, позаяк відповідно до ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а право страховика не здійснювати страхову виплату до набрання законної сили судовим рішенням за результатом кримінального провадження передбачене законом.

За відсутності прострочення страховиком виплати відсутні й підстави для його майнової відповідальності за прострочення.

Позивачі ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , від імені та в інтересах яких усіх діє адвокат Ільків М.М., оскаржили рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування скарги посилаються загалом на ті самі обставини, якими обґрунтовувався позов. Крім того, зазначають у скарзі таке.

Дорожньо-транспортна пригода мала місце ще 05.11.2018 і до 11.02.2021 позивачам не було компенсовано ані моральної, ані матеріальної шкоди, а відповідач не виплачував страхове відшкодування.

Вирок щодо винуватця ДТП ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не ухвалений, постанови про його закриття теж немає, проте, зволікання у зв`язку з цим страховиком у виплаті страхового відшкодування суперечить змісту інституту відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу.

Попри первісну відмову виплатити страхове відшкодування ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в подальшому само визнало доцільність і необхідність здійснення такої виплати до завершення кримінального провадження.

Тож виплативши страхове відшкодування 11-12.02.2021 без доказів закінчення кримінального провадження, відповідач фактично визнав обґрунтованість вимог позивачів, проте, прострочив виплату. Внаслідок цього позивачі змінили предмет позову, не вимагають виплати страхового відшкодування, що ними отримане, проте, ставлять питання про застосування до відповідача майнових санкцій за прострочення виплати за період, визначений з урахуванням дат відповідних страхових виплат.

Суд першої інстанції не лише безпідставно відмовив у позові, не врахував дії відповідача із виплати страхового відшкодування, але й розглянув справу суто формально, відхиливши з надуманих підстав подані сторонами докази, не давши їм оцінки по суті, заперечивши фактично обставини, які в дійсності мали місце та потягли відповідні правові наслідки.

Апелянти просять рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, зокрема, що виплативши страхове відшкодування страховик повністю виконав своє зобов`язання за договором.

Водночас зважаючи на зміну під час розгляду справи позовних вимог, у разі задоволення апеляційної скарги відповідач просить застосувати однорічну позовну давність до вимог про стягнення пені, з урахуванням чого така становитиме 27252,64 грн (22404,29 грн + 3248,04 грн + 1600,31 грн).

Заслухавши доповідь судді, у порядку ст. 212 ЦПК України пояснення представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 адвоката Ільківа М.М., який апеляцію позивачів підтримав, врахувавши, що явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обов`язковою, їхні правові позиції в справі викладені письмово, а їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінальної справи № 299/600/19, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України про відшкодування шкоди, страхування, відповідальність за порушення грошових зобов`язань та нормами іншого законодавства про страхування в редакції, чинній на час їх виникнення.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

обов`язок доказування позову лежить на позивачеві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони пред`явлені належним чином, ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів, із заподіяння шкоди; цивільні права повинні здійснюватися, а обов`язки - виконуватися належним чином; особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна, а також управі вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст.ст. 11-16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 22 ч. 3, ст. 23 ч.ч. 4, 5 ЦК України).

Закон України «Про страхування» (Закон № 85/96-ВР) визначає, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1).

За правилами, встановленими ЦК України:

за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979);

предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ч. 1 п. 3);

законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування); до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ч.ч. 1, 2);

у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ч. 1);

особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194);

у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті;

шкода відшкодовується, зокрема:

дитині - до досягнення нею 18 років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років);

чоловікові, дружині, батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

одному з батьків або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними 14 років;

особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (ст. 1200 ч.ч. 1, 3).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) передбачено, що:

відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них; якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 п. 2.1.);

обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3);

об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5);

страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6);

у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 п. 22.1.);

шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23 п. 23.1.);

страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (ст. 27 п. 27.1.);

страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами;

загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (ст. 27 п. 27.2.);

страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям;

загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (ст. 27 п. 27.3.);

страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть; загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (ст. 27 п. 27.4.);

відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати;

загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (ст. 27 п. 27.5.);

для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (ст. 35 п. 35.1.);

до заяви додаються документи за переліком, визначеним у п. 35.2. ст. 35;

страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування;

якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили;

у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення;

протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (cт. 36 п. 36.2.);

виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) … шляхом безготівкового розрахунку (ст. 36 п. 36.4.);

за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (ст. 36 п. 36.5.);

рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (ст. 36 п. 36.7);

виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у ст. 37, до них належать, зокрема, навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я; кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону (п. 37.1.1.); вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (п. 37.1.2).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ч. 2 ЦК України).

У справі з урахуванням документів, отриманих апеляційним судом порядком з`ясування фактичних обставин справи та перевірки доводів сторін, встановлені такі факти і обставини.

05.11.2018 на автодорозі між селом Велика Копаня і містом Виноградовом Виноградівського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої ОСОБА_5 керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_1 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , яка цього ж дня від отриманих травм померла дорогою до лікарні (а.с. 77, 85 т. 1 та ін.).

ОСОБА_6 була донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дружиною ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала з чоловіком і сином за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 74-76, 83 т. 1).

За наслідками вищезгаданої ДТП 05.11.2018 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 0001125 щодо ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України (а.с. 85 т. 1, а.с. 1, 2 т. 1 справи № 299/600/19).

Вироком Виноградівського районного суду від 03.06.2021 у справі № 299/600/19 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2-х років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки (а.с. 234-239 т. 2 справи № 299/600/19, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/97405634).

Указаний вирок не набрав законної сили, ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів Потьомкіної О.М. та Довгія В.І. і прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури Ракущинця С.П. на вирок (а.с. 12 тому «Обвинувальний акт» справи № 299/600/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/100867503). Апеляційне провадження наразі не завершене.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 як власника наземного транспортного засобу на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом від 15.06.2018 серії АМ/3358676, за цим договором ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становив 200000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну, 100000,00 грн, франшиза була встановлена в розмірі 2000,00 грн (а.с. 82 т. 1, а.с. 113 т. 2).

ТОВ «Центр автовиплат Поліс» діючи в інтересах потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подало за вих. № 000037/19 від 18.01.2019 заяву про виплату страхового відшкодування страховику ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що нею просило за наслідками ДТП, в якому загинула ОСОБА_6 , сплатити страхове відшкодування:

для дитини потерпілої ОСОБА_2 : відшкодування на утримання - 134028,00 грн; моральна шкода - 11169,00 грн;

для чоловіка потерпілої ОСОБА_1 : моральна шкода - 11169,00 грн;

для батька потерпілої ОСОБА_3 : моральна шкода - 11169,00 грн; витрати на поховання - 11500,00 грн;

для матері потерпілої ОСОБА_4 : моральна шкода - 11169,00 грн,

разом - 190204,00 грн,

заява надійшла до страховика 29.01.2019 і була зареєстрована за вх. № 899/19 (а.с. 70-71 т. 1, а.с. 135-137 т. 2).

До заяви про виплату страхового відшкодування були додані ряд документів, подання яких передбачене пунктом 35.2. статті 35 Закону № 1961-IV, включно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 (а.с. 72-90 т. 1).

Листом від 04.02.2019 № 942 ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило ТОВ «Центр автовиплат Поліс», що у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування слід надати: копію лікарської довідки про смерть та довідку про причину смерті; довідку Пенсійного фонду України щодо призначення ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника; вирок суду або постанову про закриття кримінального провадження відносно водія забезпеченого транспортного засобу, а також повідомило, що остаточне рішення щодо суми страхового відшкодування буде прийняти після надання всіх документів, передбачених ст.ст. 27, 35 Закону № 1961-IV (а.с. 91 т. 1).

При заяві про долучення документів від 15.06.2020 № 000549/20 ТОВ «Центр автовиплат Поліс» додатково надало страховику інформаційний лист Управління соціального захисту населення Виноградівської РДА Закарпатської області від 09.12.2019 про отримання ОСОБА_2 соціальної допомоги на дитину по втраті годувальника, заяву про скасування довіреності та довіреність про представництво інтересів ОСОБА_1 (а.с. 92 т. 1).

Листом Управління соціального захисту населення Виноградівської РДА Закарпатської області від 09.12.2019 № 08-07/6160 підтверджується, що державна допомога дитині померлого годувальника призначена ОСОБА_2 за заявою від 06.02.2019 на період з 06.11.2018 по 23.11.2024 (а.с. 93 т. 1).

18.08.2020 ТОВ «Центр автовиплат Поліс» діючи в інтересах потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подало за вих. № 000861/20 страховику ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, якою посилаючись на подання 18.01.2019 заяви про виплату страхового відшкодування та на безпідставність зупинення виплати відшкодування через відсутність вироку в кримінальній справі чи постанови про її закриття, на подання документів, необхідних для здійснення виплати, зажадало невідкладно, протягом 7 календарних днів, здійснити виплату в сумі 190204,00 грн, водночас додало до цієї вимоги лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_6 від 07.11.2018 № 209 (а.с. 96-99 т. 1).

Таким чином, на момент подання заяви від 18.01.2019 про виплату страхового відшкодування до неї не були додані в повному обсязі документи, необхідні для здійснення виплати страхового відшкодування, зокрема, ті, що вказані в пп. «е» п. 35.2. ст. 35 Закону № 1961-IV, а державна допомога дитині у зв`язку з втратою годувальника ще не була призначена.

Даних про дати отримання страховиком заяв від 15.06.2020 і від 18.08.2020 та доданих до них документів у справі немає. Відповідно до нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Мінінфраструктури України від 28.11.2013 № 958 (реєстрація в Мін`юсті країни від 28.01.2014 за № 173/24950), нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) становлять: між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення (розділ ІІ п. 1 пп. 4).

Зважаючи на такі обставини, приймаючи датою відправлення досудової вимоги про виплату страхового відшкодування 18.08.2020 таку згідно з установленими правилами слід вважати доставленою адресату ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 21.08.2020. Іншого в справі щодо цих обставин не встановлено.

Отже, весь пакет документів, що їх страховик просив надати як такі, що необхідні для виплати страхового відшкодування, був зібраний не раніше 21.08.2020.

Страховик ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»:

склав страхові акти:

08.02.2021 № 78-1, що був затверджений 11.02.2021, на підставі заяви про настання страхового випадку, що надійшла 29.01.2019 і якій був присвоєний номер 78, на суму 45007,00 грн;

09.02.2021 № 78-2, що був затверджений 11.02.2021, на підставі заяви про настання страхового випадку, що надійшла 29.01.2019 і якій був присвоєний номер 78, на суму 145197,00 грн;

перерахував отримувачу ТОВ «Центр автовиплат Поліс»:

страхове відшкодування в сумі 45007,00 грн платіжним дорученням від 11.02.2021 № ЗР014745;

страхове відшкодування в сумі 145197,00 грн платіжним дорученням від 11.02.2021 № ЗР014748;

листом від 11.02.2021 № 1411 поінформував ТОВ «Центр автовиплат Поліс», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про нараховане страхове відшкодування:

для ОСОБА_2 : шкода, пов`язана із втратою годувальника 134028,00 грн (3723,00 грн х 36 мінімальних зарплат), моральна шкода 11169,00 грн (3723,00 грн х 12 мінімальних зарплат : 4), разом - 145197,00 грн;

для ОСОБА_1 : моральна шкода 11169,00 грн (3723,00 грн х 12 мінімальних зарплат : 4);

для ОСОБА_3 : витрати на поховання 11500,00 грн, моральна шкода 11169,00 грн (3723,00 грн х 12 мінімальних зарплат : 4);

для ОСОБА_4 : моральна шкода - 11169,00 грн (3723,00 грн х 12 мінімальних зарплат : 4),

всього - 190204,00 грн (а.с. 14, 15, 111-112, 128, 129 т. 2).

Як випливає з обставин справи та підтверджується правовою позицією страхувальника, страхове відшкодування не виплачувалося потерпілим з причини неподання ними своєчасно та в повному обсязі необхідних для цього документів, а також через те, що страхувальнику не був наданий вирок суду або постанова про закриття кримінального провадження відносно водія забезпеченого транспортного засобу. Тобто, поза питанням власне про повноту пакету документів страховик не виплачував страхове відшкодування саме через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження щодо водія забезпеченого транспортного засобу.

Із завершенням 21.08.2020 процедури надання потерпілими страховику пакету документів, які тим вимагалися, відсутність вищезгаданого вироку або постанови суду залишилася у страховика єдиною підставою не виплачувати страхове відшкодування. Даних і доказів про те, що розміри відповідних відшкодувань потерпілим не були узгоджені, були предметом спору тощо, у справі немає, тож страхове відшкодування слід визнати узгодженим по суті.

Відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження щодо водія автомобіля марки «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не можна визнати достатньою підставою для невиплати страхового відшкодування.

Серед переліку документів, які обов`язковим порядком додаються до заяви про виплату страхового відшкодування (ст. 35 п. 35.2. Закону № 1961-IV), відсутні протокол про адміністративне правопорушення, вирок чи постанова суду у відповідній справі. Винуватість особи у ДТП може бути встановлена й іншими засобами, крім того, винуватець може визнати свою вину у ДТП.

Шкоду було завдано джерелом підвищеної небезпеки, за загальним правилом обов`язок її відшкодування покладається на особу, яка її заподіяла неправомірними діями (на володільця джерела підвищеної небезпеки), незалежно від наявності вини і єдиною підставою для звільнення особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, від відповідальності за завдану шкоду є доведення нею, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст. 1187 ч.ч. 1, 2, 5 ЦК України).

У страховика не було жодних даних про те, що водій транспортного засобу ОСОБА_5 доводить, що смерть потерпілої ОСОБА_6 як результат ДТП настала внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої.

Інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів якраз і передбачений для забезпечення повного та швидкого відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, життю потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників, для забезпечення ефективного захисту відповідних прав.

Верховний Суд у постанові від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17 (посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/89824626), в якій вирішувалося питання про стягнення страхового відшкодування, підтверджуючи раніше сформульовані судом касаційної інстанції правові позиції зазначив, зокрема, що:

порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними;

головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини; перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки;

разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається; до них належать непереборна сила та умисел потерпілого;

обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди;

відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду; оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, то суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У постанові від 21.04.2022 у справі № 447/2222/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104086085), у якій вирішувався позов потерпілих про стягнення страхового відшкодування та застосування до страховика грошових санкцій за його невиплату в ситуації, коли потерпілий помер унаслідок ДТП, а позивачам було відмовлено у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду щодо винуватця ДТП, Верховний Суд сформулював правові позиції, за змістом яких:

правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок, зокрема, відповідно до встановленого законом порядку обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди; цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди; обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика;

у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду;

наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП;

крім того, пунктом 36.2. статті 36 Закону № 1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду;

грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора;

саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму;

з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання;

при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ст. 625 ч. 2 ЦК України);

згідно із ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Виходячи з оцінки вищенаведеного в сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд констатує, що з 21.08.2020 обґрунтованих фактичних і правових підстав зволікати будь-який час із виплатою страхового відшкодування, заява про яке була отримана ще 29.01.2019, а параметри якого були визначені законом, у страховика не було. Сама по собі наявність кримінального провадження, що триває, за встановлених вище обставин не могла слугувати підставою для невиплати страхового відшкодування, а тривале зволікання з цим порушило права позивачів на своєчасне відшкодування страховиком завданої їм шкоди і ці права підлягають захисту в межах доведеного.

Під час розгляду справи відповідач ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» своїми діями визнав відсутність підстав для невиплати страхового відшкодування безвідносно до наявності чи відсутності вироку щодо ОСОБА_5 у кримінальній справі, позаяк прийняв рішення виплатити страхове відшкодування, 08.02.2021 і 09.02.2021 склав страхові акти і 11.02.2021 виплатив кошти. Ця виплата потягла відповідну зміну предмета позову.

Відтак у позивачів виникли підстави для застосування передбачених ст. 36 п. 36.5. Закону № 1961-IV і ст. 625 ч. 2 ЦК України санкцій за прострочення страховиком виконання грошового зобов`язання, проте, не за заявлений ними період прострочення з 19.04.2019 по 11.02.2021 (за відшкодуванням моральної шкоди та витрат на поховання) і по 12.02.2021 (за відшкодуванням утриманцю), а за період, визначений із урахуванням несвоєчасного подання позивачами документів за відповідними вимогами страховика, до отримання яких він не мав достатніх підстав для здійснення виплати страхового відшкодування.

Враховуючи саме такі обставини та правила обчислення строків, установлені, зокрема, ст.ст. 253, 254 ЦК України, апеляційний суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги зміненого позову в межах розрахунку з такими параметрами:

період нарахування: з 22.08.2020 по 10.02.2021 (173 календарні дні, з них 132 дні у 2020 році, 41 день у 2021 році);

кількість днів у році: 2020 рік - 366 днів; 2021 рік - 365 днів;

база нарахування:

для ОСОБА_2 - 145197,00 грн;

для ОСОБА_1 - 11169,00 грн;

для ОСОБА_3 - 22669,00 грн;

для ОСОБА_4 - 11169,00 грн;

подвійна облікова ставка НБУ: 6% річних х 2 = 12% річних;

подвійна облікової ставка НБУ на день НОМЕР_2 за 2020 рік (12 : 366) і НОМЕР_3 за 2021 рік (12 : 365);

ставка відсотків річних відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України: 3%;

індекс інфляції відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України за період з вересня 2020 року по січень 2021 року (100,5% + 101,0% + 101,3% + 100,9% + 101,3%), сукупний індекс за період 1,0509874;

ОСОБА_2 :

пеня відповідно до ст. 36 п. 36.5. Закону № 1961-IV - 8241,11 грн;

3% річних відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України - 2060,28 грн;

інфляційні нарахування відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України - 7403,21 грн,

разом - 17704,60 грн;

ОСОБА_1 :

пеня відповідно до ст. 36 п. 36.5. Закону № 1961-IV - 633,93 грн;

3% річних відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України - 158,48 грн;

інфляційні нарахування відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України - 569,48 грн,

разом - 1361,89 грн;

ОСОБА_3 :

пеня відповідно до ст. 36 п. 36.5. Закону № 1961-IV - 1286,65 грн;

3% річних відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України - 321,66 грн;

інфляційні нарахування відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України - 1155,83 грн,

разом - 2764,14 грн;

ОСОБА_4 :

пеня відповідно до ст. 36 п. 36.5. Закону № 1961-IV - 633,93 грн;

3% річних відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України - 158,48 грн;

інфляційні нарахування відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України - 569,48 грн,

разом - 1361,89 грн.

Для вирішення питання про застосування на стадії апеляційного розгляду справи позовної давності, як про це просить у відзиві на апеляцію відповідач, правових підстав немає, позаяк позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, тобто, за заявою, зробленою під час розгляду справи судом першої інстанції (ст. 267 ч. 3 ЦК України). Такої заяви в суді першої інстанції відповідач, який не мав для того жодних перешкод, не зробив, тож наявність чи відсутність підстав для застосування позовної давності апеляційним судом не оцінюється.

Суд першої інстанції наведеного не врахував і вирішив спір неправильно застосувавши передусім норми матеріального права. Окрім цього, рішення постановлено судом з істотним порушенням норм процесуального права.

Відповідно до норм ЦПК України:

завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави;

суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність (ст. 2 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. 1, 6);

суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 10 ч.ч. 1, 2);

суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; значення розгляду справи для сторін (ст. 11);

суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ст. 12 ч. 5 п.п. 1, 3, 4);

головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ст. 214 ч. 2);

судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ч.ч. 1, 2, 3, 5).

Справу суд першої інстанції розглянув суто формально, не з`ясовуючи з належною повнотою та всебічністю її дійсних обставин, не перевіряючи належно доводи сторін і обставини справи, не давши належної оцінки, зокрема, доводам сторони позивачів і наданим цією стороною доказам і матеріалам, а також діям відповідача та їх наслідкам. Суд дав неправильну оцінку доказам і з надуманих підстав не взяв до уваги ряд доказів і документів, у тому числі, й розрахунки пред`явлених до стягнення сум, що власне позбавляло позов сенсу, неправильно витлумачив питання належності доказів у контексті зміни позивачами предмета позову, що загалом призвело до суперечливості та неповноти рішення по суті. Суд не керувався завданням цивільного судочинства та не виконав своєї функції.

З огляду на викладене, доводи апеляції позивачів у відповідній частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, змінений позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів пеню, 3% річних, інфляційні втрати відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи та пропорційно до задоволеного вирішити питання про витрати на оплату професійної правничої допомоги і про судовий збір. В іншій частині апеляційну скаргу та позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково,

заочне рішення Виноградівського районного суду від 28 вересня 2021 року скасувати,

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування задовольнити частково,

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ) на користь:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , пеню в розмірі 633,93 грн, 3% річних у розмірі 158,48 грн, інфляційні втрати в розмірі 569,48 грн, разом - 1361,89 грн (одна тисяча триста шістдесят одна гривня 89 коп.),

у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги 1380,60 грн;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , пеню в розмірі 8241,11 грн, 3% річних у розмірі 2060,28 грн, інфляційні втрати в розмірі 7403,21 грн, разом - 17704,60 грн (сімнадцять тисяч сімсот чотири гривні 60 коп.),

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 , пеню в розмірі 1286,65 грн, 3% річних у розмірі 321,66 грн, інфляційні втрати в розмірі 1155,83 грн, разом - 2764,14 грн (дві тисячі сімсот шістдесят чотири гривні 14 коп.),

у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги 1380,60 грн;

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 , пеню в розмірі 633,93 грн, 3% річних у розмірі 158,48 грн, інфляційні втрати в розмірі 569,48 грн, разом - 1361,89 грн (одна тисяча триста шістдесят одна гривня 89 коп.),

у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги 1380,00 грн.

В іншій частині залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без задоволення, а заочне рішення Виноградівського районного суду від 28 вересня 2021 року - без змін.

За результатом розгляду справи змінити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді:

першої інстанції, стягнувши з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на користь держави 231,94 грн судового збору;

апеляційної інстанції, стягнувши з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на користь держави 347,91 грн судового збору;

в іншій частині судовий збір (776,05 грн у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та 1164,08 грн у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 5 липня 2023 року.

Судді