П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року м. Київ

Справа № 758/13128/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/2311/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Якимець О. І., 12 липня 2022 року у м. Києві, повний текст рішення складений 22 липня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа: Подільська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача, як спадкоємця, суму позики у розмірі 1324000,00 грн за договором позики від 29 березня 2013 року, укладеного між позивачем та померлою ОСОБА_4 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що за договором позики від 29 березня 2013 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 400000,00 грн, що у еквіваленті становить 50000,00 доларів США, зі строком повернення до 29 липня 2016 року. Отримання коштів підтверджено розпискою ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_4 взяті зобов`язання за договором позики не виконала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. Стягувач направляв претензію до нотаріальної контори про виконання грошового зобов`язання за договором позики від 29 березня 2013 року, однак така із сторони спадкоємців залишилась без виконання. Спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 прийняла малолітня ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 . Однак, станом на 06 березня 2018 року вимога про погашення заборгованості не виконана.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа: Подільська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про стягнення заборгованості за договором позики - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факт укладення та факт отримання грошових коштів за договором позики від 29 березня 2013 року ОСОБА_4 , а тому відсутні правові підстави для виконання зобов`язання спадкодавця спадкоємцем у відповідності до ст. 1282 ЦК України.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи у зв`язку з неповним їх з`ясуванням, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається виключно на почеркознавчу експертизу як основний доказ того, що відсутні дані про факт укладення 29 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору позики грошових коштів, написання 29 березня 2013 року ОСОБА_4 розписки про отримання коштів, написання 13 липня 2016 року листа про відстрочення повернення боргу, без витребування інших доказів.

Також судом першої інстанції не взято до уваги, що розписка про отримання коштів ОСОБА_4 від 29 березня 2013 року складена у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , однак дані особи не були допитані в судовому процесі, адже саме вони могли б підтвердити або спростувати факт написання 29 березня 2013 року ОСОБА_4 розписки про отримання коштів.

Отже, судом першої інстанції порушено ст. 89 ЦПК України, оскільки суд не всебічно, не повно і не об`єктивно дослідив наявні у справі докази.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Корнієнко Р.О. вказує на те, що доводи наведені позивачем в апеляційній скарзі вже були розглянуті судом першої інстанції та їм була надана відповідна оцінка. Також представник відповідача зазначає про те, що ані позивачем ані його представником з моменту відкриття провадження у справі і до моменту розгляду її по суті жодних заяв про виклик свідків зазначених в розписці та їх допит не подавали, що ще раз підтверджує підробку боргових документів. Крім цього, вказує на те, що позивачем жодним чином не були спростовані та не оспорені висновки експертизи, якими встановлено факт підробки підписів ОСОБА_4 (тобто відсутність на документах особистих власноручних підписів ОСОБА_4 ) шляхом застосування кліше-факсиміле. Таким чином, представник відповідачів вважає, що відсутні будь-які підстави для задоволення апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сидорчук Ю.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.

Представник відповідача - адвокат Корнієнко Р.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Третя особа: Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

В судовому засіданні апеляційного суду було розглянуто клопотання ОСОБА_7 про залучення його в якості третьої особи, яке було мотивовано тим, що ОСОБА_4 в заяві від 04 грудня 2014 року зобов`язувалась в разі неповернення коштів ОСОБА_1 здійснити переоформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 та на його користь. Апеляційним судом вказане клопотання залишено без задоволення, оскільки предметом спору у даній справі є боргові зобов`язання ОСОБА_4 , а не є квартира АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Згідно з договором позики від 29 березня 2013 року, цей договір укладений між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник). Відповідно до умов договору позичальник позичив у позикодавця строком з 29 березня 2013 року по 29 липня 2016 року, включно, без сплати відсотків за користування, грошові кошти у сумі 4000000 (чотириста тисяч) гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США. Сума позики, що підлягає поверненню має відповідати еквівалентові 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США /т.1, а.с.6-8, 61-62, 92-95,147-148,152,187-188 т.2 а.с.99-101 (оригінал)/.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_4 в присутності двох свідків підтверджено розпискою від 29 березня 2013 року /т.1, а.с.9,95,143,153,186 (зворотня сторона), т.2 а.с.102 (оригінал)/.

В листі від 13 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_1 , в якому повідомила про неможливість повернення позики у зв`язку із погіршенням самопочуття через сімейні обставини. Просила відтермінувати виплату позичених коштів /т.1, а.с.96,103, т.2, а.с.103 (оригінал) /.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 /т.1, а.с.40,123/.

Після її смерті Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 224/18 /т. 1, а.с.35-74/.

Із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_3 , яка діє як законний представник від імені малолітньої дочки ОСОБА_2 /т.1, а.с.39,122/.

Так, згідно із заповітом від 03 червня 2015 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким квартиру АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_8 та ОСОБА_2 в рівних частках кожній /т.1 а.с.41-42,124/.

ОСОБА_8 16 квітня 2018 року подала до нотаріальної контори заяву про відмову від належної їй частини спадкового майна, заповіданого на підставі заповіту від 03 червня 2015 року на користь ОСОБА_2 /т.1 а.с.56,138/.

ОСОБА_1 , дізнавшись про смерть ОСОБА_4 , в порядку ст. 1281 ЦК України, направив до нотаріальної контори претензію, яку просив довести до відома спадкоємців померлої ОСОБА_4 . Разом із цим, просив повідомити про спадкоємців, яким видано свідоцтво про право на спадщину. Претензія отримана нотаріальною конторою 07 серпня 2018 року /т.1, а.с.60/.

Державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори в листах від 08 серпня 2018 року № 2806/02-14 та від 21 серпня 2018 року № 2945/02-14, повідомив ОСОБА_1 про доведення до відома його вимог до спадкоємців. Також спадкоємцям роз`яснено ст.1282 ЦК України /т.1, а.с.10,59 64, (зворотня сторона),145,156/.

15 листопада 2018 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом спадкоємцю за заповітом ОСОБА_2 . До складу спадщини увійшла квартира АДРЕСА_1 /т.1, а.с.72/. Відповідне право ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /т.1 а.с.99-100,180 (зворотня сторона) /.

Матеріали справи також містять копію свідоцтва про права власності на житло видане 28 серпня 1997 року ОСОБА_4 про право власності на квартири АДРЕСА_1 та копію свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом третьої Київської державної нотаріальної контори Кузнєцовій Г.В. про право власності на квартири АДРЕСА_1 /т.1 а.с.11-12,49,50,131,132,189/.

Також в матеріалах справи наявні копії паспорту ОСОБА_4 , яка була ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1 а..13-14,63,149,154,190/.

Відповідно до Звіту про незалежну експерту оцінку вартості нерухомого майна від 14 листопада 2018 року, наявного в матеріалах спадкової справи, вартість квартири АДРЕСА_1 становить 689790,7 грн /т.1 а.с.68,162-176/.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 серпня 2019 року № 9725/19-42/9726/19-43, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 870928,00 грн /т.1, а.с.237-247/.

Висновком експертів від 13 грудня 2021 року № 32706/32707/21-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи установлено, що підписи від імені ОСОБА_4 у договорі позики від 29 березня 2013 року, в розписці від 29 березня 2013 року від імені ОСОБА_4 , у листі про відстрочення повернення боргу від 13 липня 2016 року - виконані не рукописним способом, а нанесені шляхом перенесення барвної речовини синього кольору з поверхні рельєфного кліше-факсиміле підпису на поверхню документів способом безпосереднього контракту кліше-факсиміле з поверхнею аркушів, а відтак не були об`єктом почеркознавчого дослідження /т.2, а.с.117-123/.

В силу ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст.1282 визначений порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач посилаючись на наявність невиконаного перед ним грошового зобов`язання спадкодавцем ОСОБА_4 , пред`явив вимоги до її спадкоємця, яка прийняла спадщину. На підтвердження наявності зобов`язань ОСОБА_4 позивачем були надані копія та оригінал договору позики від 29 березня 2013 року, копія та оригінал розписки ОСОБА_4 від 29 березня 2013 року про отримання коштів від ОСОБА_1 , копія та оригінал листа від 13 липня 2016 року, від імені ОСОБА_4 ..

Однак, згідно з Висновком експертів від 13 грудня 2021 року № 32706/32707/21-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи установлено, що підписи від імені ОСОБА_4 у договорі позики від 29 березня 2013 року, в розписці від 29 березня 2013 року від імені ОСОБА_4 , у листі про відстрочення повернення боргу від 13 липня 2016 року - виконані не рукописним способом, а нанесені шляхом перенесення барвної речовини синього кольору з поверхні рельєфного кліше-факсиміле підпису на поверхню документів способом безпосереднього контракту кліше-факсиміле з поверхнею аркушів, а відтак не були об`єктом почеркознавчого дослідження.

Виходячи зі змісту наведених вище норм чинного законодавства використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного копіювання допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Укладений між сторонами договір не містить застереження щодо використання сторонами або стороною позичальника факсимільного відтворення підпису, навпаки у п.20 договору вказано: «… договір підписаний особисто нами».

Письмова згода сторін на використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису є лише формою підтвердження відповідного факсимільного відтворення підпису його власноручному аналогу. Сама по собі відсутність такої письмової угоди не може бути умовою недійсності вчиненого та виконуваного правочину, однак у даній справі має місце факсимільне відтворення підпису ОСОБА_4 , і на розписці про отримання коштів, і у листі з текстом про визнання заборгованості.

Згідно з вимогами ст. ст. 1046,1047 ЦК України, договір позики є підставою і правовою формою регулювання позикових відносин, які передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні грошей або речей, визначених родовими ознаками, під зустрічне зобов`язання повернути в майбутньому таку саму кількість грошових коштів або речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Розписка позичальника надається на підтвердження укладення договору позики та посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Цей висновок ґрунтується на правових позиціях викладених у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, який підтриманий у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 752/19567/14-ц.

А отже за відсутності в умовах договору позики письмової згоди сторін на використання при вчиненні договору позики факсимільного відтворення підпису, за наявності у договору зазначення про вчинення підписів особисто, за відсутності власноручного підпису ОСОБА_4 на розписці про отримання коштів, і у листі з текстом про визнання заборгованості, та встановленого експертним дослідженням застосування факсимільного відтворення підпису у цих документах, стверджувати про доведеність обставин отримання ОСОБА_4 в борг грошових коштів у ОСОБА_1 не вбачається можливим.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що розписка про отримання коштів ОСОБА_4 від 29 березня 2013 року складена у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , однак дані особи не були допитані судом першої інстанції не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій позивач не звертався до суду з клопотанням про допит вказаних осіб в якості свідків, а суд діючи в межах принципів змагальності, диспозитивності та незалежності позбавлений можливості самостійно ініціювати таке питання, оскільки у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам доказів не збирає.

Не можуть бути прийняті і до уваги апеляційного суду посилання позивача на заяву від 04 грудня 2014 року від імені ОСОБА_4 , в якій також визнаються обставини наявності боргових зобов`язань, копія якої була додатком до заяви про залучення третьою особою ОСОБА_7 , оскільки про такий доказ стороною позивача не було заявлено в суді першої інстанції, а на стадії апеляційного перегляду справи не надано оригіналу цією заяви.

Таким чином, посилання позивача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені обставини справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

Отже виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, верховенства права, законності, справедливості, змагальності і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем своїх вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, підстави для компенсації позивачеві понесених на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 17 липня 2023 року.