Справа № 362/1998/23
Провадження № 2/362/1315/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2023 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Неділько А.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачки - ОСОБА_3 ,

представника відповідачки - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що за час перебування у шлюбі з відповідачкою було побудовано садовий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0786 гектарів, кадастровий номер :01:015:0209 за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини та керуючись нормами сімейного законодавства щодо правового режиму спільного сумісного майна подружжя, позивач зазначив, що ним внесено значну суму грошових коштів на будівництво вказаного будинку, а тому він просив визнати вказаний об`єкт нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 3/4 частини об`єкту незавершеного будівництва у вигляді вказаного садового будинку (т.с. 1, а.с. 97 - 102).

Після відкриття провадження по даній справі, відповідачка вчинила відповідні дії та зареєструвала на своє ім`я право власності на закінчений будівництвом об`єкт - садовий будинок загальною площею 202,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 2, а.с. 47 - 49).

У зв`язку із цим, до початку розгляду справи по суті було прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову, у якій він просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 3/4 частини садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 2, а.с. 42 - 45).

Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги та просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав.

Позивач повідомив суду, що спірний будинок було побудовано протягом 2008 - 2013 років, він особисто фінансував будівництво із власних доходів, він керував процесом будівництва, в травні 2013 року вони разом переїхали до вказаного будинку і проживали там разом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідачки в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту особистих витрат на будівництво спірного будинку і положення укладеного між сторонами шлюбного договору визначають право власності на даний будинок саме за відповідачкою.

Також, стороною відповідачки надано відзив на позов із детальним обґрунтуванням заперечень на позовні вимоги (т.с. 2, а.с. 66 - 69).

Вислухавши вступне слово учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

У період часу з 03 грудня 2003 року по 28 квітня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, вказана обставина була визнана учасниками справи під час розгляду справи в судовому засіданні та ніким не оспорена.

Вирішуючи справу по суті вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до норми частини третьої статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норма частини першої статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зокрема, 24 листопада 2020 року між сторонами було укладено шлюбний договір.

Тобто, особисті майнові відносини сторін як подружжя врегульовано положеннями укладеного між ними договору.

Як наслідок, при вирішенні даного спору суд керується не нормами цивільного законодавства щодо поділу майна подружжя, а положеннями укладеного між сторонами шлюбного договору.

За умовами зазначеного шлюбного договору в пунктах третьому, четвертому і шостому визначено, що:

- все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте чоловіком або дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте;

- все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, яке буде придбане та/або набуте чоловіком або дружиною після укладення даного договору, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте;

- у випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого і нерухомого майна належні чоловіку або дружині, вважаються особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я таке майно придбане або набуте (т.с. 2, а.с. 103 - 104).

Як вбачається із наданих стороною відповідача на підтвердження своїх заперечень письмових доказів, а саме: архівної довідки № 73 від 16 травня 2023 року КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 року не було зареєстроване право власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , однак вказаний садовий будинок було за інвентаризовано на ім`я ОСОБА_3 , а процент готовності садового будинку складав 100 % (т.с. 2, а.с. 91).

При цьому, 17 травня 2023 року відповідачка зареєструвала право власності на спірний садовий будинок на своє ім`я, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав від 22.05.2023 року (т.с. 2, а.с. 106).

Отже, спірний садовий будинок, як завершений будівництвом об`єкт нерухомого майна був набутий відповідачкою після реєстрації шлюбу із позивачем та після укладення із ним шлюбного договору, а тому, суд приходить до висновку, що на підставі положень укладеного між сторонами шлюбного договору від 24 листопада 2020 року, зазначений садовий будинок є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності відповідачці, оскільки саме на її ім`я таке майно було набуте і зареєстроване.

З урахуванням наведених вище обставин, суд не приймає до уваги та відхиляє усі зазначені в судовому засіданні та викладені у позовній заяві стороною позивача доводи і обставини щодо спірного садового будинку.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для застосування норм цивільного законодавства щодо поділу майна подружжя, визнання спірного садового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання за відповідачем права власності на частину спірного нерухомого майна.

За таких обставин, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

У зв`язку із цим, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

До того ж, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, за нормою пункту 8 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення даного рішення суд вирішує питання про існування підстав для скасування заходів забезпечення позову, оскільки відпали підстави для подальшого забезпечення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись статтею 70 СК України, статтею 368 ЦК України, статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 197, 198, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

Скасувати застосовані ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2023 року заходи забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на належний ОСОБА_3 закінчений будівництвом об`єкт - садовий будинок загальною площею 202,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 12 липня 2023 року.