Справа № 638/2589/23
Провадження № 2/638/2588/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11.07.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Зайченка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про розірвання спадкового договору, укладеного з відповідачем ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладений спадковий договір, посвідчений 09.04.2015 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 580.

Згідно з указаним договором, відповідач зобов`язався виконувати особисті немайнові розпорядження позивача, а саме: купувати одяг, ліки та продукти за неї за її гроші та за її вимогою.

Проте з моменту укладення цього договору відповідач не відвідує позивача, його вимоги щодо придбання одягу, ліків та продуктів не виконує, про стан здоров`я Позивача не піклується. Починаючи з 24.02.2022 місцезнаходження відповідача невідомо, на телефонні дзвінки не відповідає, за місцем фактичного проживання не мешкає.

З огляду на вказане позивачем було складено відповідну заяву до компетентних органів, у тому числі судових, на підтвердження невиконання зазначених зобов`язань, а також ініційовано подання цієї позовної заяви.

Позивач в судове засідання не з`явилась, проте надала до суду заяву, де наполягала на задоволенні позовних вимог, просила справу розглядати за її відсутності.

Відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення повісток на зазначену у позовній заяві адресу, при цьому повістки повертались без вручення адресату з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Також дата судового засідання відображалась на веб-сайті Дзержинського районного суду м. Харкова в рубриці список справ, призначених до розгляду.

У зв`язку з тим, що судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, однак останній в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за його відсутності на підставі доказів, що містяться у матеріалах справи.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає встановленими наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до п. 1. ст. 1308 Цивільного кодексу України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 грудня 2020 року в справі № 607/5404/18 (провадження №61-18654св19) дійшов висновку, що «вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року в справі № 2-879/13 (провадження №61-10802св18) зазначено, що «сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом».

На підтвердження факту невиконання Відповідачем розпоряджень Позивача за спадковим договором представником Позивача надано інформацію, отриману від наступних установ:

- Харківським РУП №3 ГУНП в Харківській області був розглянутий адвокатський запит і проведено з цього приводу перевірку. Було встановлено, що станом на 24.03.2023 відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає та, з слів сусідів, востаннє його бачили близько двох років тому, при цьому, про факти відвідування останнім позивача достовірно нікому невідомо;

- Адміністрацією Комунального некомерційного підприємства «МІСЬКА ПОЛІКЛІНІКА №26» ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ 24 березня 2023 р. було надіслано відповідь на адвокатський запит з відомостями про наступне. позивач була оглянута лікарем терапевтом на дому 18.01.2021, 16.02.2021, 26.03.2021, 10.06.2021, 29.11.2021. Діагноз: ІХС, стенокардія стабільна напруги, III ф. кл. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., III ст. ризик дуже високий. СН- ІІ-Б ст. ХОЗЛ. Хронічний бронхіт. Пневмосклероз. Емфізема легень. ЛН-ІІ ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з лікворно-венозною недостатністю, вестибуло-атактичним синдромом. 28.12.2021 була видана довідка за рішенням ЛКК No 605, про те що позивач є невиліковно хворою, через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, потребує постійного стороннього догляду. 16.04.2022 лікарем терапевтом була проведена консультація засобами зв`язку з приводу підвищення артеріального тиску, надані рекомендації. 21.03.2023, 22.03.2023 оглянута лікарем терапевтом на дому, зроблено ЕКГ, призначено лікування;

- Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано інформацію щодо перетинання Відповідачем державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України зазначеною особою в період з 12.05.2018 по 12.06.2023, де зазначається, що відповідач перебував поза межами України у періоди 30.03.2022-18.05.2022, 23.05.22-14.11.2022, 16.11.2022 й до цього часу.

Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, станом на теперішній час, Відповідач, в супереч зазначених норм законодавства та умов договору, прийняті на себе зобов`язання, виконував не в повному обсязі.

Отже, дотепер відповідач не виконує зобов`язання за вказаним договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбаченіправові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Отже, суд, приймаючи до уваги, що відповідач не виконав зобов`язання за договором, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, тому з урахуванням встановлених обставин справи та приведених норм закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач невиконанням майнових та немайнових розпоряджень позивача, порушив умови спадкового договору, у зв`язку з чим у позивача виникає право для звернення до суду з позовом про його розірвання. Викладені позивачем доводи підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 1308, 651 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263 265, 280 - 282 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору задовольнити.

Розірвати спадковий договір, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 09.04.2015 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 580.

Повний текст рішення складено 11.07.2023

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Т.В. ШТИХ.