Справа № 569/4698/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення судових витрат звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить суд її задоволити з підстав викладених у заяві та у позовній заяві та остаточно просить суд стягнути з публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м.Київ, вул.Шевченка, 18, код ЄДРПОУ 215607) на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 17 липня 2018 року по 01 лютого 2021 року в розмірі 153463,02 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1788,20 грн.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов та письмових поясненнях.

Заслухавши учасників судового процесу дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року по цивільній справі №569/283/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» та Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Рівненської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про зобов`язання звільнити з роботи, стягнення вихідної допомоги, відпускних, стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково; зобов`язано ПАТ «Укртелеком» в особі Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 20.12.2017 року; стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 10800 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за 49 днів в розмірі 8871,94 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., судові витрат понесені позивачем за надану правничу допомогу в розмірі 13850 грн., судовий збір в розмірі 1409,60 грн., а в решті позовних вимог позивачу відмовлено.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року по цивільній справі №569/283/18 апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Публічного акціонерного товариства Укртелеком» задоволено частково; рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року в частині зобов`язання здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 20 грудня 2017 року, стягнення вихідної допомоги, відпускних, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки скасувати; позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про припинення трудового договору з 20 грудня 2017 року, стягнення вихідної допомоги, відпускних, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки задовольнити частково; припинити дію безстрокового трудового договору укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укртелеком» з 20 грудня 2017 року за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 11678,37 грн. та судові витрати в розмірі 9320 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки відмовити. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди залишити без змін.

На виконання постанови апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року по цивільній справі №569/283/18 публічним акціонерним товариством «Укртелеком» було винесено наказ від 17 липня 2018 року №250-к Про звільнення ОСОБА_1 , з якого вбачається наступне: «На виконання Постанови апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року по цивільній справі №569/283/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про зобов`язання звільнити з роботи, стягнення вихідної допомоги, відпускних, середнього заробітку за час розрахунку при звільненні та час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди, НАКАЗУЮ: 1. Звільнити з роботи ОСОБА_1 , начальника Відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» за ч.3 ст.38 КЗпП України 20 грудня 2017 року. 2. Виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 11678,37 грн. (одинадцять тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 37 коп.). 3. Видати ОСОБА_1 трудову книжку ІНФОРМАЦІЯ_1 . 4. Контроль за виконанням даного наказу залишаю за собою. Підстава: Постанова апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року по цивільній справі №569/283/18».

На виконання вказаного наказу позивачу ОСОБА_1 було виплачено відповідачем вихідну допомогу в сумі 11678,37 грн. (без врахування обов`язкових податкових платежів).

Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі №569/283/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково. Постанову апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки, компенсації за невикористану відпустку, судових витрат скасувати. Передати справу №569/283/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки, компенсації за невикористану відпустку, судових витрат на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року по справі №569/283/18 апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» залишити без задоволення. Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та час затримки видачі трудової книжки і в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку скасувати та ухвалити у цій частині нове судове засідання. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та за час затримки видачі трудової книжки задовольнити частково. Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 8871,94 грн. Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 362,12 грн. Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги в розмірі 19850 грн. та 3876,41 грн. судового збору.

На виконання постанови Волинського апеляційного суду по справі №569/283/18 позивачу ОСОБА_1 відповідачем було виплачено грошові кошти в розмірі 32960,47 грн.

Постановою Верховного Суду від 01 лютого 2023 року по справі №569/283/18 касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Укртелеком» залишити без задоволення. Постанову Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як було встановлено вище, позовна вимога позивача в частині стягнення компенсації за два дні невикористаної відпустки була задоволена згідно постанови Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, якою стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію за два дні невикористаної відпустки в сумі 362,12 грн. Вказане рішення суду відповідачем було повністю виконано 02 лютого 2021 року.

Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні то слід зазначити наступне.

Зокрема, у Постановах від 13 березня 2017 року справа №6-259цс17, від 27 квітня 2016 року справа №6-113цс16 Верховний Суд зазначив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволені позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільнення сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Водночас, Верховний Суд зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості дії відповідача щодо її виплати.

Разом з тим, за змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимога, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

З матеріалів справи вбачається, що були наявні об`єктивні підстави своєчасного неотримання позивачем будь-яких виплат при звільненні: наявність між сторонами спору про розмір належних звільненому працівникові сум; відсутність рішення суду, яке набрало б законної сили і за виконанням якого б звернувся позивач; довготривалий судовий розгляд та незабезпечення судами таких завдань цивільного судочинства як справедливий, своєчасний розгляд справи та ефективний захист оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

Як зазначає ЄСПЛ, в даному випадку, має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» ( De Cubber v. Belgium ) від 26 жовтня 1984 року, серія А, №86, ч.14, п.26). Адже йдеться про необдіхність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Кастільо Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain) від 28 жовтня 1998 року, Reports 198-VІІІ, с.3116, п.45).

У справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року зробила висновок про те, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Сума компенсації позивачу за невикористані 2 дні відпустки, які стягнуті 12 січня 2021 року на підставі постанови Волинського апеляційного суду становить 362,12 грн., а позивачем заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку в розмірі 153463,02 грн.

Як викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року, «… у вказаних відносинах не лише роботодавець, але і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливлювати виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках, невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може приводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Також, Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній справі зробила висновок, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, визначається на підставі даних Національного банк України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчислені за відповідні роки, та відповідно, розраховується розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. За період з 18 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року (362,12 грн. сума недоотриманої компенсації, середньозважена ставка за кредитами в річному обчисленні за 2018 рік становить 30,4% річних, період недоотримання коштів: з 18 липня 2018 року: 362,12 грн. * 30,4 %/365 * 14 (днів) = 4,22 грн. та з серпня 2018 року по грудень 2018 року (5 місяців): 362,12 * 30,4%/12*5 (місяців) = 45,87 грн. Всього 4,22 грн. + 45,87 грн. = 50,09 грн.). За 2019 рік (362,12 грн. сума недоотриманої компенсації, середньозважена ставка за кредитами в річному обчисленні за 2-19 рік становить 31,5% річних, тому: 362,12 грн. * 31,5% = 114,07 грн.). за 2020 рік. 362,12 грн. сума недоотриманої компенсації, середньозважена ставка за кредитами в річному обчисленні за 2020 рік становить 31,9 % річних, тому: 362,12 грн. * 31,9% = 115,52 грн. За січень 2021 року. 362,12 грн. сума недоотриманої компенсації, середньозважена ставка за кредитами в річному обчисленні за січень 2021 року становить 30,3% річних, тому 362,12 * 30,3% / 365 * 31 (днів) = 9,32 грн. Всього 50,09 грн. + 114,07 грн. + 115,52 грн. + 9,32 грн. = 289,00 грн.

Що стосується проведення розрахунку середньоденної заробітної плати, слід звернути увагу на ті обставини, що у вищезазначених постановах у справах №569/283/18 та №569/15281/18 проведено розрахунок середньоденного заробітку позивача, розмір якого становить 181,06 грн.

У своїй постанові від 23 вересня 2020 року колегія Верховного Суду України відхилила аргумент касаційної скарги в тій частині, що сума вихідної допомоги має складати 17517,56 грн., яка обрахована виходячи із середньоденного заробітку позивача на рівні посадового окладу. Волинським апеляційним судом у своїй постанові також зазначений аргумент позивача був відхилений та не взятий до уваги і всі суми, які були стягнуті на користь позивача обраховані виходячи із середньоденного заробітку позивача на рівні 181,06 грн.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, не доведені належними та допустимими доказами, натомість повністю спростовані наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а з приводу заявлених позивачем позовних вимог вже наявні рішення суду, тому у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, тому не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,18,12,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: акціонерне товариство «Укртелеком», м.Київ, бульвар Шевченка, 18

Суддя Рівненського

міського суду І.М. Ковальов