Ухвала

10 липня 2023 року

м. Київ

справа № 744/151/22

провадження № 61-9816ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Семенівське лісове господарство», Державного підприємства «Новгород-Сіверське лісове господарство», правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Семенівське лісове господарство» (далі -

ДП «Семенівське лісове господарство») від 06 січня 2022 року №33-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ДП «Семенівське лісове господарство» з 12 січня

2022 року; стягнути з ДП «Семенівське лісове господарство» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи

з 12 січня 2022 року і по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області

від 07 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера ДП «Семенівське лісове господарство» з 11 січня

2022 року на 17 лютого 2022 року. Стягнуто з правонаступника

ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 91 269,99 грн,

з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Допущено негайне виконання рішення суду

в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 70 207,68 грн, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У червні 2023 року правонаступник ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, за результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

вцивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати

у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише

за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову

в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява

або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

У справі заявлені вимоги як немайнового характеру, а саме: визнання незаконним та скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі.

Так і майнового характеру - стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень

із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19

ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому, незалежно

від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті

в порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги:предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства

та судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди з оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника (підпункт в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» подав касаційну скаргу на судові рішення

у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 травня

2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Семенівське лісове господарство», Державного підприємства «Новгород-Сіверське лісове господарство», правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробіткувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць