Справа № 167/770/23
Номер провадження 2-н/167/93/23
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

11 липня 2023 року м. Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Гармай І. Т., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз збут» (далі- ТОВ «Волиньгаз збут») звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 4961,67 грн та судовий збір.

Вказана заява від імені ТОВ «Волиньгаз збут» підписана представником Крощуком І. М., на підставі довіреності № Др-12-0123 від 10 січня 2023 року, виданої і підписаної директором товариства.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2023 року, заяву передано на розгляд судді Гармай І. Т.

Положенням ч. 2, 3 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження(загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року № 390-ІХ), юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (Ухвала Верховного Суду від 03 лютого 2020 року, справа № 160/6823/19).

Тобто товариство може брати участь у цивільній справі через законного представника, яким відповідно до вимог ч. 3 ст. 58 ЦПК України може бути керівник, член виконавчого органу, інша особа, уповноважена діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво). При цьому повноваження законного представника юридичної особи у порядку самопредставницва не можуть підтверджуватись довіреністю. Належними доказами повноважень законного представника юридичної особи відповідно до вимог указаної норми процесуального закону є оригінал або належним чином засвідчені копії чи витяги із статуту, положення про орган чи структурний підрозділ, посадової інструкції, трудового договору, контракту, виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також копія документу про призначення особи на відповідну посаду у Товаристві.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Виключення передбачені ч. 2 ст. 60 ЦПК України лише для спорів, які виникають з трудових відносин та малозначних спорів, які розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20, провадження № 14-105цс21, зауважила, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи.

Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

Для самопредставництва юридичної особи у малозначних справах не достатньо виданої нею на ім`я одного з працівників довіреності, про що також зробила висновок Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

До матеріалів заяви про видачу судового наказу у порушення вищевказаних вимог не додано належних доказів на підтвердження повноважень Крощука І. М. як адвоката або особи, яка діє в порядку самопредставницва юридичної особи, згідно вимог ч. 3 ст. 58 ЦПК України.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 165 ЦПК України).

Ураховуючи вищенаведене, суддя доходить висновку, що у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 161, 163, 165, 166, 258, 260, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

У видачі судового наказу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз збут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 11 липня 2023 року.

Суддя І. Т. Гармай