ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4742/23 Справа № 210/5146/17 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/5146/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , виконавчий комітет Криворізької міської ради,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Криворізької міської ради, треті особи, Тернівська районна у місті Кривому Розі рада, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке ухвалене суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 24 березня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Криворізької міської ради, треті особи, Тернівська районна у місті Кривому Розі рада, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 серпня 2017 року приблизно о 16:10 годин, у Тернівському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, на перехресті доріг вул. Ю. Смірнова та вул. Гастелло, на нерегульованому перехресті відбулася дорожня транспортна пригода за участі автомобіля марки «ВАЗ 211540», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та належного ОСОБА_1 автомобіля марки «ВАЗ 21110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

Відповідно до Висновку за результатами розгляду матеріалів ДТП, зареєстрованих до ЖЄО Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області за №14669, 14670 від 27.08.2017 року, складеного ст. інспектором з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо - транспортних пригод УПП в м. Кривому Розі ДПП ст. лейтенантом поліції Коваленко А.В. встановлено, що ДТП сталося в зв`язку з відсутністю будь - яких знаків «пріоритету» за напрямком руху автомобіля «ВАЗ 211540», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який продовжив рух прямо через нерегульоване перехрестя, внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та керувався ним, що рухався ліворуч за напрямком руху транспортного засобу, під управлінням ОСОБА_2 , по проїжджій частині вул. Ю. Смірнова з боку вул. Черкасова, прямо через перехрестя вул. Гастелло.

За напрямком руху автомобілю ОСОБА_1 , перед перехрестям було встановлено дорожній знак пріоритету 2.3. «Головна дорога» спільно з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги» З3 Розділ ПДР України.

На підставі цього знаку та керуючись п.п. 1.3, 1.4, 16.11, та п 2.3 Додатку 1, Розділу Дорожні знаки пріоритету ПДР України, позивач розраховував на те, що інші учасники дорожнього руху, які будуть рухатися через це ж перехрестя, знають та неухильно виконують вимоги цих Правил, однак водій автомобіля «ВАЗ 211540» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , під`їхавши до перехрестя, спочатку пригальмувала, начебто пропускаючи автомобіль ОСОБА_1 , а вже за мить раптово та швидко прискорюючись відновила свій рух, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів.

Крім того, позивач вказує, що водій ОСОБА_2 грубо порушила вимоги п. 10.1 ПДР України у відповідності до якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Так, ОСОБА_2 , відновлюючи рух, мала переконатися, що це буде безпечним, та не створить небезпеки іншим учасникам руху, а саме автомобілеві ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі.

З яких причин дорожній напрямок, за яким рухався автомобіль ОСОБА_2 по другорядній дорозі, не був обладнаний відповідними дорожніми знаками пріоритету 2.1 та 2.2. ПДР України, а саме: «Дати дорогу» або «Проїзд без зупинки заборонено», позивачеві не відомо.

Позивач вказує, що обов`язок обладнання дорожніх шляхів відповідними знаками та розміткою, законодавцем встановлено у Законі України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353-ХІІ, що регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання, в ст.6 якого визначено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить: виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм, розвитку дорожнього руху та його безпеки; організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами; організація, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася, автомобіль ОСОБА_1 марки «ВАЗ 21110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав значних механічних ушкоджень, а позивач тілесних ушкоджень.

ОСОБА_1 вважає, що в результаті пошкодження належного йому автомобіля марки «ВАЗ 21110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - позивачу була спричинена моральна шкода. Він пережив важкий стрес, дуже нервував, коли потрапив у ДТП, пережив великі емоційні хвилювання. Певний час, ОСОБА_1 не міг спокійно спати із-за цього. Крім моральних страждань, під час ДТП позивач отримав легкі тілесні ушкодження, а саме: забій пальців лівої кисті, що також призвело до змін та ускладнень у його звичних життєвих та побутових ситуаціях, спричинило додаткові незручності та рухові обмеження. Тривалий час ОСОБА_1 збирав грошові кошти для того, щоб придбати зазначений автомобіль, та після його фактичного пошкодження мені були завдані моральні страждання. Внаслідок повного фактичного пошкодження мого автомобіля, позивач не має можливості користуватися своїм майном, внаслідок чого, порушене його право на користування своїм майном, яке гарантоване Конституцією України.

Враховуючи вище викладене, позивач оцінює спричинену моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень, вважає, що вказану моральну шкоду мають солідарно відшкодувати позивачу відповідачі ОСОБА_2 , яка здійснювала керування джерелом підвищеної небезпеки та Виконавчий комітет Криворізької міської ради, який не забезпечив належне обладнання дорожніх шляхів відповідними дорожніми знаками.

Матеріальна шкода, яку зазнав ОСОБА_1 внаслідок ДТП, полягає у повному пошкодженні транспортного засобу «ВАЗ 21110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві приватної власності, і відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д43/10/17, складеного від 31.10.2017р. судовим експертом Чивчиш О.П., становить 68 186,16 гривень.

Таким чином, посилаючись на наведені обставини, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Виконавчого комітету Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 30 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди та грошові кошти у сумі 68 186,16 гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Криворізької міської ради, треті особи Тернівська районна у місті Кривому Розі рада, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 68 186, 16 грн. відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Вказує, що судом першої інстанції не врахована правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 06.09.2019 року у справі № 742/3127/16-ц.

Наполягає на тому, що міська рада, як орган місцевого самоврядування не виконала обов`язку щодо створення спеціалізованої служби, яка повинна здійснювати організацію дорожнього руху на підконтрольній їй території.

Посилається на Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993, року № 3353-ХІІ, відповідно до якого … « до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить: виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; … розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки;…. організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами; …. організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів;…»

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Представником відповідача Виконавчого комітету Криворізької міської ради надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставини на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 має посвідчення водія та є власником транспортного засобу автомобіля «ВАЗ 21110», р.н. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 18.09.2015 центром ДАІ 1213 (т. 1 а.с.8).

27.08.2017 року приблизно о 16 год.10 хв. по проїзній частині дороги вул. Гастелло зі сторони вул. Бірюзова в напрямку вул. Короленка в Тернівському районі міста Кривого Рогу, рухався автомобіль «ВАЗ-211540», р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 . В цей же час, по проїзній частині вул. Ю. Смірнова з боку вул. Черкасова в напрямку вул. І. Сірка рухався автомобіль «ВАЗ 21110», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . В ході подальшого руху вказаних транспортних засобі на нерегульованому перехресті сталося їх зіткнення. Вказані обставини підтверджуються відповідними матеріалами, наданими ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП (т.1, а.с.129-148).

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д43/10/17 від 31.10.2017, проведеного за заявою ОСОБА_1 судовим експертом Чивчиш О.П., вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля ВАЗ 21110, р/н НОМЕР_2 , склала 68 186, 16 грн. (т. 1 а.с. 14-19).

Відповідно до Висновку за результатами розгляду матеріалів ДТП, зареєстрованих до ЖЄО Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області за №14669, 14670 від 27.08.2017р. складеного ст. інспектором з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод УПП в м. Кривому Розі ДПП ст. лейтенантом поліції Коваленко А.В. встановлено, що за напрямком руху автомобіля «ВАЗ 211540», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухалась по проїжджій частині вулиці Гастелло з боку вулиці Бірюзова, яка наближаючись до перехрестя з вулиці Юрія Смірнова за напрямком її руху, де відсутні будь-які дорожні знаки «пріоритету», які б регулювали пріоритет проїзду транспортних засобів через перехрестя. В ході подальшого руху водій автомобіля «ВАЗ 211540», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 відповідно до пункту 16.12 ПДР України продовжила рух прямо через перехрестя, оскільки керуючись п.1.3, 1.4 ПДР України розраховувала на те, що інші учасники дорожнього руху, які будуть рухатись через перехрестя, знають та неухильно виконують вимоги цих Правил, та в момент виникнення небезпеки для руху у вигляді автомобіля «ВАЗ 21110» діяла згідно вимог п.12.3 ПДР України, застосувала міри для зменшення швидкості. В цей час ліворуч за напрямком її руху по проїжджій частині вул.Ю.Смірнова з боку вул.Черкасова прямо через перехрестя вул.Гастелло рухався автомобіль «ВАЗ 21110», н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , у якого за напрямком руху перед перехрестям встановлено дорожній знак пріоритету 2.3 «Головна дорога» спільно з табличною 7.8 «Напрямок головної дороги» 33 розділ ПДР України та керуючись п.п.1.3, 1.4, 16.11 ПДР України розраховував на те, що інші учасникидорожнього руху, які будуть рухатись через перехрестя, знають та неухильно виконують вимоги цих Правил, та в момент виникнення небезпеки для руху у вигляді автомобіля «ВАЗ 211540» діяв згідно вимог п.12.3 ПДР України, застосував міри для зменшення швидкості. В ході подальшого руху на перехресті сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вказаних автомобілів, під керуванням вказаних водіїв, які в свою чергу керувались вимогами чинних Правил дорожнього руху України та неухильно їх дотримувались, де не вбачається їх порушень, тому притягнути до адміністративної відповідальності вказаних водіїв немає можливості. Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало неналежне обладнання та утримання вулично-шляхової мережі дорожніми знаками, що стало супутньою причиною ДТП та достатньою умовою для запобігання події.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 серпня 2017 року на перехресті вулиці Юрія Смірнова та Гастелло у Тернівському районі міста Кривого Рогу, відносно відповідача у справі ОСОБА_2 не було складено протокол про адміністративне правопорушення за фактом порушення останньою Правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 як водій автомобіля «ВАЗ 211540», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за фактом вищевказаної ДТП, до відповідальності у справі про адміністративне правопорушення чи кримінальної відповідальності не притягувалася, про що свідчать матеріали за наслідками розслідування вищевказаної ДТП.

Крім того, судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Орлом В.В., за заявою адвоката Морозова Є.Є., було складено висновок експерта №СЕ-19/104-20/35312-ІТ від 22.12.2020 (т.2, а.с. 115-118), згідно до змісту якого: Відповідно до найдовшого сліду гальмування переднього лівого колеса автомобіля «ВАЗ-211540» довжиною 3,7 м, швидкість руху цього автомобіля до моменту початку гальмування була не менше 28,8...30,2 км/год. .Свідчення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 в часті того, що автомобіль «ВАЗ-211540» зупинився перед краєм перетинаємої вулиці Смирнова, а саме він зупинився так, що передня зовнішня частина автомобіля знаходилась на рівні умовної лінії перетинаємої, з технічної точки зору неспроможні. .Варіант А (згідно свідчень водія ОСОБА_3 ). В діях водія ОСОБА_2 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, що стосується проїзду перехресть, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з ДТП, з технічної точки зору не вбачаються. Варіант Б (згідно свідчень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 ). В діях водія ОСОБА_2 невідповідності вимогам дорожнього руху України, що стосується проїзду перехресть, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з ДТП, з технічної точки зору не вбачаються. Виходячи зі змісту вищевказаного висновку експерта, в діях відповідача ОСОБА_2 відсутні порушення Правил дорожнього руху України, які б знаходитись в причинному зв`язку з вищевказаною ДТП.

Позиція апеляційного суду

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року скасувати.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 98 186,16 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в ході розгляду справи не надано та в судовому засіданні при розгляді даної справи не встановлено жодних доказів та належного обґрунтування того, що саме відповідач виконавчий комітет Криворізької міської ради повинен відповідати за утримання цієї ділянки дороги та забезпечення наявності на неї дорожніх знаків, які регулюють дорожній рух, як і не надано доказів наявності прямого причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача виконавчого комітету Криворізької міської ради та вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 та Виконавчого комітету Криворізької міської ради на його користь відшкодування матеріальної шкоди, яка породжує наявність деліктного зобов`язання щодо відшкодування моральної шкоди та є похідною від завданої матеріальної шкоди, суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 14, частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи, несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про дорожній рух» організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті.

Відповідно до ПДР України головна дорога це дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1,1.23.2, 1.23.3, 1.23.4, 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної; перехрестя місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території; дорожній знак 2.3 «Головна дорога» надає право першочергового проїзду нерегульованих перехресть. Знак встановлюється безпосередньо перед перехрестям, а також на початку головної дороги. Знак обов`язково повторюється з табличкою 7.8 перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок а також перед перехрестям зі складним плануванням; знак 2.1 «Дати дорогу» зобов`язує водія дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі. Знак встановлюється безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги. Згідно з пунктом 16.12 ПДР України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Колегія суддів, оцінюючи письмові докази у їх сукупності, вважає, що, оскільки дорога, по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_2 не мала будь-яких дорожних знаків пріоритету, у неї були всі необхідні об`єктивні дані вважати, що вона наближається до перехрестя рівнозначних доріг.

За таких обставин апеляційний суд вважає доведеним, що водій ОСОБА_1 правил дорожнього руху також не порушував, оскільки рухався по вулиці на якій встановлено дорожній знак «Головна дорога», а водій автомобіля ОСОБА_2 при переїзді перехрестя керувався вимогами п. 16.12 ПДР, а отже учасники дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не винні в дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги», вулиці й дороги міст знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Пунктом 2 ст. 19 цього Закону передбачено, що організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць, доріг міст за встановленими для них будівельними нормами державними стандартами та нормами є одним iз основних обов`язків органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.4 ст. 21 цього ж Закону, органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць i доріг міст, відповідають за відшкодування збитків користувачам вулиць i доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх недоцільний стан, у порядку визначеному законом.

Згідно ст.41 Закону України «Про автомобільні дороги» фінансування будівництва, реконструкції ремонту та утримання вулиць i доріг міст та інших населених пунктах здійснюється за рахунок бюджетів міст та інших населених пунктів, а також інших джерел фінансування визначених законодавством.

Згідно ст.6 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353-ХІІ, в редакції чинній на дату ДТП, до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить:виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку;розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки;формування міських і районних фондів, у тому числі позабюджетних, для фінансування програм і окремих заходів, спрямованих на розвиток дорожнього руху та його безпеки;контроль за організацією навчання різних соціально-вікових груп населення Правил дорожнього руху, планування заходів, пов`язаних із профілактикою його безпеки, та контроль за їх виконанням;контроль за підготовкою і підвищенням кваліфікації водіїв, технічним обслуговуванням і ремонтом транспортних засобів, забезпеченням розвитку сфери цих послуг;організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами;здійснення та фінансування заходів, пов`язаних із профілактикою дитячого дорожньо-транспортного травматизму;проведення роботи по пропаганді безпеки дорожнього руху;організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів;встановлення порядку і здійснення заходів щодо забезпечення охорони транспортних засобів на платних стоянках та в колективних гаражах;прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування;керівництво та контроль за діяльністю підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання за виконанням вимог законодавства, рішень органів державної виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку;контроль за виявленням дорожньо-транспортних пригод та впровадженням заходів у місцях їх концентрації, на аварійно-небезпечних ділянках вулиць, доріг та залізничних переїздах;організація системи заходів щодо медичного забезпечення безпеки дорожнього руху та контроль за їх реалізацією;накладання у межах своєї компетенції адміністративних стягнень за порушення законодавства у сфері дорожнього руху та його безпеки;керівництво роботою по справлянню податків, зборів та інших обов`язкових платежів у сфері дорожнього руху. Органи, визначені частиною першою цієї статті, мають право розглядати і вирішувати інші питання, які відповідно до чинного законодавства належать до їх відання.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно п.3 ст.12 Закону «Про дорожній рух» посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; щомісяця проводити лінійний аналіз аварійності.

Згідно ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЗУ «Про дорожній рух» організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах органом державного управління автомобільними дорогами загального користування; на залізничних переїздах відповідними територіальними органами Державної адміністрації залізничного транспорту України.

З огляду на встановлені апеляційний судом фактичні обставини справи, матеріалів справи, наданих доказів та з урахуванням вказаних вище положень закону, колегія суддів вважає, що виконавчий комітет Криворізької міської ради не виконав свого позитивного обов`язку по створенню спеціалізованої служби, яка повинна здійснювати організацію дорожнього руху на території міста, а отже належним відповідачем є саме виконавчий комітет Криворізької міської ради, як орган місцевого самоврядування.

Рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки вказана ДТП сталася внаслідок бездіяльності Криворізької міської ради як власника доріг, який не забезпечив належну організацію доріг у місті шляхом встановлення дорожнього знаку «Дати дорогу».

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги позивача, що міська рада, як орган місцевого самоврядування не виконала обов`язку щодо створення спеціалізованої служби, яка повинна здійснювати організацію дорожнього руху на підконтрольній їй території.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

З дослідженого висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д43/10/17 від 31.10.2017 року, проведеного за заявою ОСОБА_1 судовим експертом Чивчиш О.П., вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля ВАЗ 21110, р/н НОМЕР_2 , склала 68 186, 16 грн. (т. 1 а.с. 14-19), що підлягаю стягненню з відповідача виконкому Криворізької міської ради на корить ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди з відповідача Криворізької міської ради, з вини якої, йому завдано шкоду, ґрунтуються на положеннях ст.23 ч.2 п.3 та 1167 ЦК України, а обставини, на які посилається позивач щодо механічних пошкоджень його автомобіля та обсягу і тривалості перенесених моральних страждань свідчать про обґрунтованість таких посилань і підтверджуються матеріалами справи. Проте, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо розміру відшкодування моральних втрат, підлягають частковому задоволенню, а саме у обсязі, що знайшов підтвердження наявними у справі доказами.

Визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 30 000,00 грн, є, безспірно завищеним, не доведеним та не обґрунтованим.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна позивача, колегія суддів керується принципами виваженості, розумності та справедливості, та враховує тривалість , ступень негативних наслідків завданих пошкодженням майна, обсяг та вартість цього майна, ступень у звя`зку з цим вимушених змін у його житті, характер та ступень тілесних ушкоджень, які він зазнав внаслідок ДТП та приходить до висновку, що справедливим може бути визнано розмір відшкодування такої моральної шкоди позивачу у сумі 5 000,00 гривень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з виконавчого комітету Криворізької міської радина користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 1600 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Криворізької міської ради, треті особи, Тернівська районна у місті Кривому Розі рада, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з виконавчого комітету Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 68 168 (шістдесят вісім тисяч сто шістдесят вісім) гривен 16 (шістнадцять) копійок та моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривен 00 (нуль) копійок.

Стягнути з виконавчого комітету Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1600 гривен 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: