Справа № 461/6802/22 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/60/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Салата Я.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу №461/6802/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Галицького відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)

в с т а н о в и в :

16 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії Галицького відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 19 грудня 2022 року скаргу ОСОБА_1 на дії Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повернуто скаржнику без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необгрунтованість ухвали суду. Вважає, що ним надано достатньо доказів в підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до суду з скаргою на дії Галицького відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 19 грудня 2022 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відзив на апеляційну скаргу заінтересованою особою не подано.

Згідно з ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З врахуванням того, що оскаржується ухвала про повернення скарги без розгляду, яка передбачена пунктом 6 ч.1 ст.353 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги суд провів без повідомлення учасників справи.

Частиною 2 ст.247 ЦПК встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, в якій просив поновити пропущений ним строк на оскарження дій та бездіяльність Галицького ВДВС (м.Львів) ЗМУ МЮУ м.Львівщодо неналежного виконання своїх посадових обов`язків, передбачених ст. ст. 3,13, 18, 28, 74 Закону України «Про виконавче провадження», не відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Галицьким районним судом м. Львова у справі №465/816/21. Просив зобов`язати Галицький ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ ( м. Львів) вчинити дії, передбачені ст. ст.3,13,18, 28, 74 Закону України «Про виконавче провадження» та відкрити виконавче провадження за виконавчим листом Галицького районного суду м Львова у справі №465/816/21.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення скаржнику його скарги без розгляду, суд виходив з тих підстав, що скаржником пропущено процесуальний строк на звернення до суду із скаргою, а причини пропуску строку зазначені ним є неповажними.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних причин.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 449 ЦПК України встановлено, що скарга може бути подана у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, цікавитися такими, дотримуватися строків.

Доведення факту, що сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав та і не міг дізнатись про порушення своїх прав.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Водночас, статтею 127 ЦПК України передбачено право суду поновити строк для подання скарги, який пропущено заявником з поважних причин. На особу, яка пропустила встановлений законом процесуальний строк, покладається обов`язок подати клопотання (у вигляді письмової заяви) про його поновлення.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо) щодо якої пропущено строк.

Таким чином, на особу, яка пропустила встановлений законом процесуальний строк, покладається обов`язок подати клопотання про його поновлення, оскільки за зазначеною вище нормою закону, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення такого строку.

Здійснюючи розгляд даної справи, суд першої інстанції правильно взяв до уваги роз`яснення викладені в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», де зазначено, що скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

З скаргою на дії Глицького ВДВС ОСОБА_1 звернувся 16 грудня 2022 року.

Згідно доводів поданої ОСОБА_1 скарги вбачається, що ним оскаржується бездіяльність Галицького ВДВС ЗМУ МЮ (м. Львів), яка полягає у тому, що державним виконавцем не відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова у справі №465/816/21, який скеровано заявником 18 серпня 2022 року. В поданій скарзі ОСОБА_1 зазначає, що 23.10.2022 року ним було скеровано запит на ім`я начальника Галицького ВДВС ЗМУ МЮ ( м. Львів) про надання інформації щодо відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова у справі №465/816/21. Заявник зазначає, що вказаний запит був отриманий Галицьким ВДВС ЗМУ МЮ ( м. Львів) 25 жовтня 2022 року, згідно трекінгу «Укрпошти».

Згідно прохальної частини скарги ОСОБА_1 вбачається, що він просить поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою. В обґрунтування пропуску строку скаржник зазначає, що строк ним пропущений у зв`язку із очікуванням відповіді на запит Галицького ВДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) та воєнним станом в Україні, а тому просив суд визнати причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою поважними та поновити строк.

Встановивши, що запит на ім`я начальника Галицького ВДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Оліярником Ю.І. скеровано 23 жовтня 2022 року, а отримано 25 жовтня 2022 року, однак зі скаргою на дії Галицького ВДВС ЗМУ МЮ ( м. Львів) ОСОБА_1 звернувся лише 16 грудня 2022 року, тобто після спливу більш ніж місячного строку й доказів щодо поважності причин пропуску ним не було подано, суд першої інстанції правильно застосував положення наведених норм права та дійшов обґрунтованого висновку про повернення скарги без розгляду у зв`язку із пропуском строку, встановленого законом для звернення до суду зі скаргою.

ЄСПЛ прописав, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (Справа «Рябих проти України, рішення від 24.07.2003 р. п.52).

Виконавчий документ скаржником скеровано до Галицького ВДВС 18 серпня 2022 року, запит про вчинені дії державним виконавцем скаржник ОСОБА_1 надіслав 25 жовтня 2022 року, із скаргою в суд звернувся 16 грудня 2022 року. Із зазначеного встановлено, що ОСОБА_1 недбайливо ставився до вирішення свого питання, а посилання його на воєнний стан є безпідставним, оскільки всі державні установи працювали і працюють у звичному режимі, активних воєнних дій на території м.Львова та області не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк