Справа № 214/1303/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гончар Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/1303/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою представником позивача, адвокатом Губарем Антоном Леонідовичем до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

23.02.2023 року представник позивача, адвокат Губар А.Л. звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05 листопада 2008 року шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_5 , на протязі кількох останніх років жодного разу з сином не бачилась, не виявляє материнської турботи, не цікавиться навчанням дитини, втратила будь-який інтерес до його життя. Відповідач регулярно вживає алкогольні напої. На початку 2023 року відповідач, мешкаючи зі своїм співмешканцем, вчинила щодо нього злочинні дії, пов`язані із завданням останньому тілесних ушкоджень, за результатами чого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні. Вказані дії мали місце на фоні вживання відповідачем алкогольних напоїв. 06.02.2023 року представник позивача, адвокат Гайдаш Є.В. звернувся із адвокатським запитом до відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області з вимогою про надання інформації щодо вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. Відповідь на запит не надійшла. Відповідач вихованням сина не займається, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не цікавиться життям та здоров`ям, не має постійної роботи і доходу, у зв`язку з чим матеріально не утримує дитину, не переймається першочерговими потребами дитини на забезпечення продуктами харчування, одягом, ліками та іншими товарами першої необхідності. Поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Внаслідок таких дій відповідача, вона стала чужою та сторонньою для сина людиною, а формальне збереження батьківського зв`язку сина з відповідачем є недоцільним та таким, що суперечить інтересам дитини, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023 року матеріали цивільної справи передано в провадження судді Чернової Н.В.(а.с. 21).

Ухвалою суду від 13.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 23-25).

Ухвалою суду від 27.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (а.с. 38-39).

Ухвалою суду від 27.03.2023 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням її до судового розгляду по суті (а.с. 34-35).

21.04.2023 року до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Позивач та його представник пред`явлені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні; відповідач позовні вимоги визнала, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6 , крім того повідомила, що внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 »; представник третьої особи підтримав позовні вимоги, вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, про що надав висновок.

Суд, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, визнання відповідачем позову, дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого 25.07.2007 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 9).

05 листопада 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 16.12.2008 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8).

Актом, складеним 06.02.2023 року сусідами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

З інформації, наданої начальником відділення №4 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Дениса Федотова слідує, що у відділенні поліції №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області зареєстровано ЄО №1473 від 24.01.2023 року та ЄО №1488 від 24.01.2023 року про те, що у відділенні поліції №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області були внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 121 КК України, за фактом того, що 24.01.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 нанесла удар ножем ОСОБА_11 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження. Станом на 20.03.2023 року стосовно ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. (а.с. 41).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 , складеному та підписаному 02.06.2023 року головою районної у місті ради В. Старовойтом слідує, що служба у справах дітей виконкому районної у місті ради вважає за доцільне під час вирішення питання про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 у відношенні неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покластися на розсуд суду (а.с. 71-72).

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

В рішенні ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява № 37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Встановлені судом обставини, що підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності, суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім її неповнолітньої дитини, фактичне умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування їх виконанням. При цьому, така поведінка відповідача на переконання суду, є винною та свідомою.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог та можливість позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлені обставини в їх сукупності приводять суд до висновку, що застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав щодо сина забезпечить захист інтересів дитини, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів.

При цьому суд вважає, що саме таке рішення буде відповідати вимогам Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції ООН про права дитини та нормам Сімейного кодексу України.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України.

Враховуючи що зазначений позов пред`явлено 23.02.2023 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.13), стягнути з відповідача на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.164, 165, 166, 171, 180-182 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Виконком Саксаганської районної у місті ради, , адреса: вул. Володимира Великого, буд. 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Суддя Н.В. Чернова