СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

ун. № 759/3612/23

пр. № 2/759/2188/23

04 липня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Овдій В.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом у якому просять визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 5/54 частки квартири, загальною площею 64,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , визнати за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на 5/54 частки квартири, загальною площею 64,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 . В обгрунтування позову зазначають, що позивачі є спадкоємцями майна ОСОБА_5 по закону, вважали, що квартира АДРЕСА_4 належала саме сину ОСОБА_5 , натомість відповідач за 20 років взагалі не підтримувала звязки з своїми родичами, не цікавилась своїм майном, жодних дій з її сторони по оформленню майна прийнято не було, про те, що вона прийняла спадщину по заповіту ОСОБА_6 було приховано. Таким чином, позивачі фактично володіли чужим майном 5/27 частини квартири АДРЕСА_4 та не знали, що заволоділи майном, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Спільними зусиллями позивачів квартиру переплановано, замінено ванну, труби, вікна, двері, радіатори, зроблено ремонт балконів. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не надає позивачам можливості укласти відповідні договори для отримання комунальних послуг. Позивачі вважають, що є доведеним право визнання права власності за набувальною давністю, оскільки більше 20 років вони відкрито користуються 5/27 частки квартири.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2023 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10.04.2023 р. від позивача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення.

Відповідач не скористався правом подання відзиву.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзиву не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.04.1992 р. Ленінградською районною державною адміністрацією м.Києва, квартира АДРЕСА_4 належала на праві власності ОСОБА_6 1/3 частина, ОСОБА_7 1/3 частини, ОСОБА_5 1/3 частина.

Згідно довідки Дванадцятої київської державної нотаріальної контори №6851/02-14 від 17.09.2021 р., повідомлено, що після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заяву про прийняття спадщини за законом №1824 від 02.06.2003 р. подав син померлого - ОСОБА_5 , заяву про прийняття спадщини за заповітом №1307 від 14.04.2003 р. подала онука померлої ОСОБА_8 , а чоловік померлої - ОСОБА_7 спадщину прийняв фактично оскільки на момент смерті мешкав разом з померлою за однією адресою. Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про прийняття спадщини за законом №1719 від 02.06.2003 р. подав син померлого ОСОБА_5 , а онука померлого ОСОБА_8 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропустила передбачений законом строк встановлений для прийняття спадщини. Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про прийняття спадщини за законом №1719 від 03.06.2004 р. подав син померлого - ОСОБА_3 та донька померлого - ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається із Ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 30.01.2020 р. (справа №759/24002/19), відповідач звернулась до суду із заявою про продовження строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачі просять визнати за ними право власності на 5/27 частини квартири АДРЕСА_4 і яка є часткою спадщини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому вказують, що відповідач прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтва про права власності на неї.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Сам по собі факт користування позивачами даним майном не є підставою для виникнення у них права власності за набувальною давністю, а тому у позивачів відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України. Вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного суду від 28.04.2020 р. (справа № 552/1354/18, провадження №61-44893св18).

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (Постанова Верховного суду від 15.06.2023 р. справа №359/8844/20).

Як вбачається зі встановлених обставин справи, ОСОБА_8 спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла 01.11.2002 р. в межах шести місячного строку, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину якою є 5/27 частки квартири АДРЕСА_4 . Вказаний факт усуває безтитульність володіння, що у свою чергу не свідчить про добросовісність заволодіння чужим майном. Щодо спадщини, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 відповідач отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, що в подальшому зумовило її звернення до суду із захистом свого права. З наведеного слідує, що ОСОБА_4 не відмовилась від своєї 5/27 частки квартири АДРЕСА_4 , що виключає можливість набуття позивачами права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, а сам по собі факт користування позивачами нерухомим майном не є підставою для виникнення у них права власності за набувальною давністю. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ч. 11 ст. 67 Закону України "Про нотаріат" видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Тобто, це є право спадкоємця, який може її отримати у будь-яких час.

Крім того, суд вважає, що існування між сторонами оспорюваного права щодо визнання права власності на нерухоме майно виключає можливість застосування набувальної давності.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю такої ознаки як добросовісність заволодіння чужим майном, відсутні умови для застосування статті 344 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,12,13,259,260,263,265, 274, 279,280-282, 352 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова