Справа №295/1286/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Коцюби О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 18.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1157.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для розірвання шлюбу позивач вказує те, що подружнє життя виявилося не вдалим, між подружжям постійно виникали непорозуміння. Відповідач почав зловживати алкогольними напоями, у зв`язку з чим сімейне життя стало нестерпним. У стані алкогольного сп`яніння відповідач провокував сварки, свідками яких був син, що негативно вливало на його психічний стан та кожного разу спричиняло душевні страждання позивачу та дитині. Такі обставини призвели до втрати взаємоповаги, сумісне проживання та збереження сім`ї стало неможливим. Наразі кожен з подружжя живе своїм життям, проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету. Сім`я фактичного розпалася, примирення позивач вважає не можливим.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.02.2023 відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

04.04.2023 від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про надання строку для примирення подружжя тривалістю три місяці.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.04.2023 клопотання про надання строку для примирення задоволено, надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення до 04.07.2023, провадження в справі зупинено до закінчення строку для примирення, розгляд справи призначено на 10-30 год 10.07.2023.

03.07.2023 до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 , у якому вона вказує, що протягом наданого строку для примирення відповідачем не було вжито жодних заходів, які б сприяли можливому відновленню між ними подружніх стосунків та збереження сім`ї. Зазначає, що ОСОБА_2 участі у вихованні сина не приймає, моральної та матеріальної підтримки не надає. Позивач позов підтримує та просить задовольнити.

Заяв по суті справи до суду не надійшло.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, у клопотанні від 03.07.2023 просить справу розглядати без її участі.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання, у якому вказано, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, бажає зберегти сім`ю та подружні відносини, тому у задоволенні позову просить відмовити та справу розглядати за відсутності відповідача та його представника.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до положень ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис за №1157 (а.с. 2).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу положень статті 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 цього Кодексу документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Сторони припинили підтримувати подружні відносини, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом та наполягає на розірванні шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 не бажає надалі перебувати в цьому шлюбі, а збереження сім`ї суперечить її інтересам.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте, завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї, не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно з п.10 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя результату не принесли.

Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказує що не бажає примирення. На підставі цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим, тому суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки сторони подружні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та примирення між ними неможливе.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача бажання відповідача зберегти шлюб та подружні відносини, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, а доводи відповідача зводяться лише до того, що відповідач не погоджується із розірванням шлюбу з позивачем.

З огляду на викладене, позов необхідно задовольнити.

Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до абз.2 ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо вимоги позивача про залишення на виховання та утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, суд зазначає наступне.

У постанові від 15.01.2020 у справі №00/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

У постанові від 21.12.2021 у справі №339/143/20 Верховний Суд вказав, що зазначення у резолютивній частині рішення суду такого: «Малолітнього сина, залишити на проживання з матір`ю», не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю.

Відповідач не подавав до суду заперечень проти залишення дитини на виховання та утримання матері, отже встановлена відсутність спору між сторонами щодо зазначеного питання, а тому позов у цій частині також підлягає задоволенню.

Судові витрати, згідно зі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням задоволення заявленого позову.

Керуючись статтями 104, 105, 110-115 СК України, статтями 2-5, 10-13, 81, 141, 142, 206, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Шлюб, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1157, - розірвати.

Малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити для подальшого проживання з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Т.А. Воробйова