Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/1669/23
номер провадження 2/695/867/23

11 липня 2023 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, в якому просив зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 . Шлюб між сторонами був розірваний, а із позивача на користь відповідача, на підставі рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 24.07.2014р. у справі №241/686/14-ц на утримання їх дочки ОСОБА_3 було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач наполягає, що після прийняття вказаного рішення суду у нього змінився матеріальний стан у зв`язку із народженням двох доньок, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Окрім того, позивач разом із сім`єю проживав у м. Маріуполь, та на початку воєнних дій родина позивача, з метою збереження життя, вимушена була невідкладно евакуюватися до більш безпечного регіону. Тобто значне погіршення матеріального стану позивача викликано тим, що через втрату житла, всього майна, яке ньому знаходилось, втрату транспортного засобу, позивач змушений нести великі втрати на забезпечення родини всім необхідним. Вказані витрати збільшуються ще й за рахунок того, що доньки позивача, народженні в останньому шлюбі, через свій маленький вік потребують витрат на їх постійний медичний догляд, забезпечення одягом і засобами гігієни, а тому аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, що стягуються із позивача, фактично унеможливлюють нормальне забезпечення дітей від іншого шлюбі. Також позивач вказує, що відповідач з 30.04.2015 р. знаходиться в новому зареєстрованому шлюбі, тобто зазнала змін в сімейному та матеріальному стані.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.05.2023р. у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
23.06.2023р. до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі. При цьому відповідач вказала, що жодних належних доказів погіршення матеріального стану позивача до позовної заяви не додано, навпаки, з банківської виписки, яка долучена до відзиву на позовну заяву, вбачається, що розмір стягуваних із позивача аліментів збільшується, оскільки останні стягуються з позивача в частці від заробітку, позивач є військовослужбовцем, брав участь в бойових діях, а тому має стійке матеріальне забезпечення, що дає йому можливість належно виконувати свої обов`язки по сплаті аліментів. Зменшення розміру аліментів до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача порушуватиме інтереси спільної дочки сторін по справі щодо достатнього рівня матеріального забезпечення. Відповідач так само як і позивач є внутрішньо переміщеною особою, а її чоловік знаходиться в полоні, що стверджується відповідними доказами, які додані до матеріалів справи.
Як вбачається з відповіді на відзив, яка отримана судом 04.07.2023р., позивач проти доводів відповідача заперечив та вказав, що погіршення його матеріального стану обґрунтовується не розміром його доходів, а знищенням його майна, житла та всіх речей його сім`ї, а при діючому розмірі аліментів позивач не в змозі забезпечити рівний розподіл свого заробітку на утримання між всіма своїми дітьми та забезпечення потреб сім`ї. Також вказує, що розмір доходу відповідача також є достатнім для забезпечення потреб їх спільної дочки з огляду на підвищену грошову винагороду військовослужбовцям.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_1 від 28.12.2009р.)
Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 24.07.2014р. шлюб між сторонами, який був зареєстрований 04.10.2008р. Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецьків області, актовий запис №407, розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку, доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2014р. і до повноліття дитини.

Згідно із свідоцтвом про шлюб (серії НОМЕР_2 від 17.04.2015р.) ОСОБА_1 та ОСОБА_7 17.04.2015р. зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Донецькій області, внаслідок якого прізвище дружини було змінено на ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 23.04.2019 та серії НОМЕР_4 від 17.07.2020 у позивача по даній справі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_5 .

Згідно з даними довідок №5111-, №5111-, №5111-, №5111- від 15.08.2022р. позивач, його дружина ОСОБА_9 , діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають статус внутрішньо переміщеної особи.

Подаючи даний позов до суду позивач, як на підставу для зміни розміру аліментів вказує про погіршення його матеріального стану через народження дітей від іншого шлюбу, втрату житла в наслідок проведення бойових дій та отримання статусу внутрішньо переміщеної особи.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам та доказам, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.,ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Однак, обов`язковою умовою для зміни розміру аліментів є саме реальне погіршення матеріального становища платника аліментів, що має стверджуватися належними доказами, які подаються позивачем у встановленому законом порядку. Отже, саме платник аліментів має довести суду і надати докази, що існують реальні підстави для такого зменшення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наполягаючи на зміні матеріального стану позивач жодного належного документу на підтвердження вказаних обставин до суду не надав. Так матеріали справи не містять підтвердження втрати чи знищення особистого майна позивача, крім того матеріали справи не містять відомостей про доходи позивача, хоча останній має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Про те жодних відомостей про місце роботи чи служби позивач суду не надав та про вказані обставини не повідомив.

Крім того, за твердженням відповідача розмір аліментів, які стягуються із позивача в частці від заробітку в порівнянні з 2022 роком зросли, що свідчить про збільшення матеріального забезпечення позивача.

Належних доказів на спростування вказаних обставин позивачем надано не було.

Суд вважає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження у позивача двох дочок не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу наявності в нього скрутного матеріального становища. Діти від попереднього шлюбу не можуть бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, а позивач не може компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Крім того, діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20.

У постанові від 28.05.2021р. у справі №715/2073/20 Верховний Суд зазначив, що розмір аліментів, який відповідає вимогам сімейного законодавства, не може підлягати зменшенню у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

У матеріалах даної справи відсутні належні, допустимі і достовірні докази того, що позивач, після присудження судовим рішенням аліментів, став непрацездатним, хворіє, перебуває на обліку в центрі зайнятості у пошуку роботи, тощо. В матеріалах справи немає доказів відсутності у нього доходів та у його теперішньої дружини.

Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітніх дітей без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення прав дитини від першого шлюбу та суперечитиме її інтересам.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, якого змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Тобто, статус внутрішньо переміщеної особи, на що посилається позивач, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я потребують доказування в порядку передбаченому нормами ЦПК.

Разом із тим позивач наданими до позовної заяви доказами лише підтвердив наявність у нього та його сім`ї такого статусу.

При цьому, позивачем не надано до суду документів які б підтверджували його дійсний майновий стан (довідка про доходи, відомості про наявність або відсутність рухомого та нерухомого майна, тощо).

Отже, суд, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, даючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам, приходить до висновку про відсутність правових підстав згідно з ч. 1 ст.192 СК України для зміни (зменшення) розміру аліментів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України та ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи, що позивач має право на пільги , встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується доданим до матеріалів справи посвідченням, а тому витрати по сплаті судового збору суд залишає за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 180, 181, 182, 183, 192 Сімейного Кодексу України, ст., ст. 10, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Середа Л.В.