ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1305/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Слизовською Мариною Юріївною, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, який підписаний адвокатом Слизовською М.Ю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 у період з жовтня 2006 року по грудень 2007 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах зі спадкодавцем ОСОБА_4 , а з 08.08.2008 року по 02.07.2009 року ОСОБА_1 з ОСОБА_4 знаходилися в шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_2 , який згідно ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_4

ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2 , діючи в його інтересах, 15.04.2021 року звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Хамула Н.Г. із заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 . Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Хамула Н.Г. було заведено спадкову справу № 47/2021.

Крім сина ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , звернулася дружина спадкодавця - ОСОБА_3 , про існування якої ні ОСОБА_1 , ні її сину не було відомо.

Хоча шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розпався, однак вони підтримували доброзичливі стосунки, спілкувалися.

Приблизно за півтора тижні до смерті ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що погано себе почуває, а вже 02.04.2021 року ОСОБА_1 зателефонував друг ОСОБА_4 та повідомив, що 01.04.2021 року ОСОБА_4 госпіталізували каретою швидкої допомоги до 6 міської лікарні з підозрою на інсульт, та повідомив що останньому потрібна допомога.

З телефонної розмови з медичним персоналом лікарні ОСОБА_1 стало відомо що ОСОБА_4 був доставлений до їх лікарні у вкрай важкому стані без супроводу рідних або інших осіб, що при ньому був тільки паспорт та мобільний телефон, що дружина та родичі відмовилися від надання ОСОБА_4 допомоги, оплати додаткового обстеження та купівлі необхідних йому медичних препаратів. На прохання ОСОБА_1 медична сестра дала останній контактні телефони лікарів, які лікували ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 та їх спільний син, у свою чергу, по 2-3 рази на день телефонували та цікавилася у медичного персоналу станом здоров`я ОСОБА_4 .

На підставі наполягань ОСОБА_2 декілька разів ОСОБА_1 перераховувала другу ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на картку гроші, направляла перелік необхідних ОСОБА_4 ліків, медичних виробів та гігієнічних засобів, і просила його невідкладно все купити та відвезти до лікарні.

На 05.04.2021 року ОСОБА_1 домовилася з висококваліфікованим неврологом щоб він приїхав та провів огляд ОСОБА_4 і надав медичну консультацію. Втім, ввечері ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 , зі слів сестри останнього, ОСОБА_1 стало відомо про те, що 25.06.2016 року ОСОБА_4 уклав шлюб із відповідачем ОСОБА_3 . Втім, оскільки обидва зловживали спиртними напоями, то разом вони мешкали всього декілька місяців. У цей період на фоні вживання спиртних напоїв у них постійно виникали сварки і бійки та, врешті-решт, ОСОБА_4 вигнав свою дружину ОСОБА_3 . Після цього вони більше не жили разом, не вели спільного господарства та майже не спілкувалися. Перед госпіталізацією ОСОБА_4 , коли стан його здоров`я суттєво погіршився, сестра ОСОБА_4 телефонувала його дружині, відповідачу ОСОБА_3 , з проханням допомогти ОСОБА_4 , а також здійснювати за ним догляд у її відсутність тому що він вже був частково паралізований та не міг без сторонньої допомоги пересуватися по квартирі, дійти до туалету, самостійно поїсти. Втім, відповідач навідріз відмовилася надати ОСОБА_4 будь-яку допомогу.

Ані сестра ОСОБА_4 , ані відповідач не організували поховання ОСОБА_4 , саме тому ОСОБА_1 організувала поховання батька свого сина та понесла усі пов`язані з цим матеріальні витрати.

Спадкодавець ОСОБА_4 через тяжку хворобу був у безпорадному стані та потребував догляду, допомоги і піклування, а його дружина - відповідач ОСОБА_3 мала можливість надати йому допомогу, однак умисно ухилялася від виконання цих обов`язків, не здійснювала догляд за хворим чоловіком, не надала йому будь-якої матеріальної допомоги, а, навпаки, проявила до тяжко хворого ОСОБА_4 суцільну байдужість. ОСОБА_1 вважає, що відповідач має бути усунена від права на спадкування за законом після ОСОБА_4 через ухилення від надання допомоги останньому, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , просила суд усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, яка підписана адвокатом Слизовською М.Ю., в якійзазначає, що судом порушені норми процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем не подавався відзив на позовну заяву, взагалі не подавалися докази по справі в обґрунтування заперечень проти позову та не заявлялося про допит свідків. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, фактично ухилився від надання пояснень по справі, не став відповідати на питання, які ставилися представником позивача для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору та обґрунтовують правову позицію відповідача, пояснивши це тим, що йому нічого не відомо щодо обставин спору. За таких обставин представник позивача - адвокат Слизовська МЛО. вимушена була усно заявити суду клопотання про визнання явки відповідача обов`язковою для дачі останньою пояснень. Суд ухилився від розгляду цього клопотання, пояснивши, що це позиція відповідача, в описовій частині оскаржуваного рішення про вказані обставини судом не зазначено, також суд не з`ясовував у сторони відповідача обставини, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти позову, не поставив питання по суті справи для всебічного з`ясування обставин. Крім іншого, в описовій частині оскаржуваного рішення суд не в повній мірі виклав показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , не надав їм належної оцінки

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що вона надала суду належні, допустимі та достатні докази в підтвердження тих обставин, на які вона посилалася як на підставу заявлених нею в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 позовних вимог. Суд безпідставно критично поставився до всіх без винятку наданих нею письмових доказів та пояснень свідків. Суд дійшов неправильного висновку, що ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , не довела факт перебування спадкодавця ОСОБА_4 у безпорадному стані, ухилення відповідача ОСОБА_3 від надання допомоги чоловікові, обізнаності останньої про вказаний стан чоловіка.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Слизовської М.Ю., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника ОСОБА_3 - адвоката Бахмута М.С.,який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд виходив із того, що доводи ОСОБА_1 щодо одночасного настання всіх передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту потреби ОСОБА_4 у догляді, допомозі та піклуванні саме відповідача ОСОБА_3 , щодо обізнаності ОСОБА_3 про перебування ОСОБА_4 у лікарні та звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою, а також відмови чи ухилення останньої від надання спадкодавцеві такої допомоги.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом.

Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , яке видано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 803.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 500, встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 44 років.

Згідно довідки про смерть № 655 від 06.04.2021 року причиною смерті ОСОБА_4 став ішемічний інфаркт у лівій півкулі головного мозку (31.03.2021 р.).

ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2 , діючи в його інтересах, 15.04.2021 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса також звернулася ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видано Хортицьким районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 196.

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Хамула Н.Г. було заведено спадкову справу № 47/2021.

ОСОБА_4 перебував у лікарні з 01.04.2021 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується медичною документацією, а саме історією хвороби, епікризом та іншими документами з історії хвороби. Тобто, перебування спадкодавця у лікарні до його смерті тривало чотири дні.

У відповіді КНП «Міська лікарня № 6» Запорізької міської ради від 09.11.2021 року № 1513/01-07з, яка надана на адвокатський запит адвоката Слизовської М.Ю., зазначено, що під час перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_4 його дружина до лікарні не приходила, здоров`ям чоловіка не цікавилася. Також зазначено, що після госпіталізації ОСОБА_4 лікар телефоном зв`язався з дружиною хворого, ОСОБА_3 , оскільки за своїм станом здоров`я ОСОБА_4 не міг зробити це самостійно, та повідомив його дружині про важкий стан, в якому перебуває її чоловік, та необхідність прибути до лікарні. Але ОСОБА_3 відмовилася це зробити, пославшись на те, що тривалий час не проживає зі своїм чоловіком та не має фінансової можливості йому допомогти.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не надала належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 .

За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не подавалися відзив на позовну заяву, докази по справі в обґрунтування заперечень проти позову, не заявлялося клопотання про допит свідків, про те, що представник відповідача, заперечуючи проти позову, «фактично ухилився від надання пояснень по справі» не є підставою для скасування рішення.

Так, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно із частиною першою ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта ст. 12 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не визнав явку відповідача обов`язковою, не виклав в описовій частині оскаржуваного рішення в повній мірі показання свідків, не надав їм належної оцінки та решта про порушення судом, на думку ОСОБА_1 , норм процесуального права також не є підставою для скасування рішення суду.

Так, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Слизовською Мариною Юріївною, залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 липня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко