Справа № 489/3468/22
Провадження № 2/489/638/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченко Г.С.,

із секретарем судового засідання Ревицькою Р.В.,

за участі представника позивачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Дворецька О.М. про визнання недійсним договору дарування

встановив:

У листопаді 2022 року представник позивачів - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 11.08.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріуом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Дворецькою О.М.

Як на підставу позовних вимог представник позивачів вказав, що позивачі мали на час укладення договору дарування важкі хронічні захворювання, фактична передача спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованим відсутня, позивачі з часу укладення договору постійно проживають в подарованій ними квартирі, відповідачки не проживають і не користуються квартирою, не несуть витрат, пов`язаних з її обслуговуванням. Це підтверджує той факт, що позивачами в момент укладення договору дарування неправильно сприймались фактичні обставини укладення договору. В результаті цього позивачі помилились у правильному розумінні правової природи правочину.

На час укладення договору дарування позивачі вважали, що укладають договір довічного утримання, за умовами якого відповідачі будуть доглядати за подружжям та нададуть право довічного користування квартирою.

Укладений договір суперечить статті 717 Цивільного кодексу України.

В зв`язку з чим представник позивачів просив суд визнати договір дарування недійсним з підстав передбачених ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.12.2022 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів, підтримав заявлені вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідачка - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала.

Відповідачка - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи належним чином, правом на подання відзиву не скористалася.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належала позивачам на підставі договору купівлі - продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Юрінформ» м. Миколаєва 01.07.2003 за № 153, право власності зареєстровано КП ММБТІ 10.07.2003.

11.08.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 був укладений договір дарування відповідно до умов якого ОСОБА_3 безоплатно передав у власність а обдаровані - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 прийняли у власність в рівних частках (по частці) кожна дарунок - квартиру АДРЕСА_1 .

Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Дворецькою О.М. за реєстровим № 879.

На виконання ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.12.2022 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Дворецькою О.М. направлено копії документів, на підставі яких було посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1 .

На укладення договору дарування в матеріалах нотаріальної справи наявна згода дружини дарувальника, ОСОБА_4 , яка засвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Дворецькою О.М. 11.08.2017 за реєстровим номером № 878.

Також у п. 5 Договору дарування зазначено наступне: сторони стверджують, що кожен із них подав нотаріусу правдиву інформацію щодо посвідчення цього договору та дійсні, непідроблені документи, що кожен із них однаково розуміє значення, умов та правові наслідки цього договору, його зміст не суперечить інтересам держави і суспільства та його моральним засадам, не переховує іншого правочину, а також вони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має право вимагати від обдарованих вчинення на його користь будь - яких дій майнового або немайнового характеру.

У п. 6 договору зазначено : вимоги законодавства України, щодо змісту, значення та правових наслідків цього договору, у тому числі стаття 717 Цивільного кодексу України сторонам роз`яснено.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 роз`яснено, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 10.04.2019 по справі № 522/9562/16-ц.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Представник позивачів зазначає, що дарувальники мали на меті посвідчити нотаріально договір, яким передають належне їй майно своїм донькам та вважали, що право власності на майно перейде до відповідачів лише після їх смерті, а також вважали, що сторони дійшли згоди стосовно надання відповідачами догляду та матеріальної допомоги позивачам як особам похилого віку. Таким чином, фактично позивачі вважали, що укладають договір довічного утримання.

Так, судом встановлено, що позивачі є особами похилого віку, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , похилий вік впливає на можливість вірного сприйняття позивачем певних фактів та обставин.ОСОБА_3 в 2015 році переніс інсульт, що підтверджується медичними документами, стан здоров`я позивачів призвів до помилкового сприйняття посвідчення нотаріусом укладеного між сторонами договору дарування.

Так, суду надані копії медичних документів, із змісту яких вбачається, що ОСОБА_3 на час укладення договору мав діагноз захворювання - оперована відкритоугольна 2-а без ментиків, неоваскулярна глаукома, артифпкція OD, тотальне більмо роговиці OS, гіпертонічна хвороба 3 ступеня, 24.01.2014 переніс інсульт.

Також суду наданий виписні епікризи стаціонарних хворих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із змісту яких вбачається наявність хронічних захворювань, які за своїм характером знижують когнітивні функції позивачів.

В матеріалах справи також наявна виписка з першої міської лікарні м.Миколаєва неврологічного відділення від 24.01.2014 із змісту якої вбачається,що ОСОБА_3 встановлено діагноз «сосудистая єнцефалопотія. Атеросклеротические изменения головного мезга и мозжечка. Атеросклероз внутренних сонніх артерій».

ОСОБА_4 мала діагноз у вигляді стійкого вестібуло-актактічного, целебрастинічного синдромів, атеросклеротичного кардіосклерозу, в листопаді 2013 перенесла інсульт.

Крім того, відповідно до висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи,яка потребує надання соціальних послуг ОСОБА_3 потребує надання соціальних послуг з догляду. Зазначені обставини підтверджуються висновком КНП ММР Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 за реєстровим номером 1257 від 09.03.2021 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Крім цього, квартира, яка була подарована відповідачам, є єдиним житлом для позивачів, та після укладання договору та по теперішній час вони проживають у вказаній квартирі, продовжують сплачувати комунальні послуги та утримувати вказану квартиру.

Тобто, фактичної передачі спірного майна за договором дарування не відбулося.

Ці обставини встановлені під - час розгляду справи та підтвердженні як позивачем, так і відповідачем - ОСОБА_2 у судовому засіданні.

Відповідно до довідки наданої головою ОСББ «Південний» від 09.11.2021 ОСОБА_3 є власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 , склад сім`ї є його дружина ОСОБА_4 , з часу укладення договору дарування особовий рахунок не переоформлювався, за вказаною адресою постійно проживають та зареєстровані позивачі.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Такий правовий висновок міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202 цс 15.

Судом був допитаний у судовому засіданні в якості свідкаОСОБА_3 . Пояснив, що з дружиною не мають іншого житла, потребують сторонньої допомоги, в зв`язку із станом здоров`я, відповідачі фактично не приймали в дар квартиру. Утримання квартири продовжують здійснювати позивачі.

Таким чином, враховуючи вік позивачів, стан здоров`я та потребу у постійному сторонньому догляді, відсутність інших близьких родичів та наявність єдиного спірного житла, відсутність фактичної передачі спірної квартири відповідачам, суд приходить до висновку, що позивачі неправильно сприймали фактичні обставини правочину, що вплинуло на їх волевиявлення під час укладення договору дарування, в силу ст.229 ЦК України і є підставою для визнання договору недійсним.

За такого, позовні вимоги про визнання договору дарування недійсними є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачів судовий збір у розмірі 992грн.40 коп. в рівних частках по 496 грн. 20 коп. з кожного.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Дворецька О.М. про визнання недійсним договору дарування задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 11.08.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріуом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Дворецькою О.М. за реєстровим №879.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 992грн.40 коп. в рівних частках по 496 грн. 20 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2023.

Суддя Г.С. Костюченко