КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5660/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/15770/16-ц

10 липня2023року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бойко Світлани Володимирівни на заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,-

в с т а н о в и в:

06 грудня 2016року ОСОБА_2 звернулась до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона разом з відповідачемпроживали однією сім`є з вересня 2015 року, тобто,перебували у фактичних шлюбних відносинах. У цих відносинах ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_3 . Починаючи з грудня 2015 року відповідач став сильно зловживати алкогольними напоями, принижував її, а після народження доньки не брав участі у її вихованні.

Злистопада 2016 року вони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом зі неюза адресою її реєстрації та знаходиться на їїутриманні.

Зазначає, що донька захворіла на хронічний пієлонефрит внаслідок вродженої патології сечовивідних шляхів (ПМР 2 ступені справа і 2-4 ступінь зліва). Всі витрати, пов`язані з лікуванням та вихованням дитини, їй довелося взяти на себе. Згідно з заключенням спеціаліста Київської міської дитячої клінічної лікарні № l на сьогоднішній день необхідні медикаменти для курсу лікування доньки обійшлися їй, приблизно, у 2550,00 гривень.

Зазначає, що через постійні стреси вона втратила можливість вигодовувати доньку природним способом, тому змушена купувати штучне харчування для немовлят, а саме: молочні суміші. В місяць вона витрачає на харчування дитини у середньому 1300,00 гривень. Окрім того, дитині потрібні підгузки (приблизно 600,00 гривень на місяць), іграшки та одяг.

Вказує на те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, не отримує, про що свідчить довідка про отримання допомоги, видана Управлінням праці та соціального захисту населення та наказ ПАТ «Універсал Банк» про відпустку для догляду.

Зазначає, що відповідач працює водієм у ТОВ «Автоцентр Київ» Україна і отримує постійний дохід. За словами відповідача, інших дітей, непрацездатної дружини, батьків він не має, стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. Він може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, однак добровільно цього не робить.

З огляду на вище викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 30% з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду до досягнення донькою повноліття та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% з усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі частини від всіх видів доходів (заробітку), починаючи з 06 грудні 2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку.

У жовтні 2022 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бойко Катерина Геннадіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване заочне рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні вимог про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку та про часткове задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання дитини та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 грудня 2016 року до 01 вересня 2022 року, та з 02 вересня 2022 року до досягнення дитиною повноліття в розмірі всіх видів заробітку щомісячно.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції було постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стосовно позовних вимог про стягнення з нього на користь позивачки ОСОБА_2 аліментів у розмірі на її утримання зазначає, що позивачка просила суд стягувати аліменти на її утримання, посилаючись на норми Глави 9 «Права та обов`яки подружжя по утриманню» ст.84 «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини» СК України.

Зазначає, що відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, передумовою стягнення аліментів такої категорії є додержання трьох умов: бути подружжям, проживання дитини у одного з подружжя та можливість другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Звертає увагу суду на те, що сторони в шлюбі ніколи не перебували, рішень суду щодо встановлення факту проживання однією сім`єю - відсутні.Одже ОСОБА_2 - не є дружиною відповідача, сторони не є подружжям. За таких умов стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 з посиланням на норми ст. 84 СК України, які регулюють матеріальні відносини між подружжям, є неприпустимим, так як сторони ніколи не були подружжям.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини зазначає, що ОСОБА_1 з 2014 року не мав постійного заробітку, у нього була відсутня матеріальна можливість сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначив суд (30 % відсотків всіх видів заробітку).

До призиву до лав ЗСУ у зв`язку зі збройною агресією РФ, він не мав постійного заробітку, працював неофіційно, заробіток становив приблизно від 5000,00 до 10 000.00 гривень на місяць.

На даний час у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів , яка станом на 24.06.2022 року складає 317 161, 43 гривень, з розрахунку аліментів у розмірі 1/3 всіх видів заробітку.

Вважає, що з відповідача може бути стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частин усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.12.2016 року до 01.09.2022 року, та з 02.09.2022 року до досягнення дитиною повноліття в розмірі всіх видів заробітку щомісячно.

У лютому 2023 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Красіловського Володимира Степановича надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він зазначає, що 11 жовтня 2022 року відповідач звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, посилаючись на поважність причини неявки в судове засідання та наявність доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зазначає, що у своїй заяві про перегляд заочного рішення відповідач вказує на те, що він не був присутні в судовому засіданні, не був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, не був присутній при проголошенні вище зазначеного рішення, проте такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

На думку представника позивача рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі в шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до висновку Київської міської дитячої клінічної лікарні № 1 у ОСОБА_3 вроджена аномалія розвитку сечової системи. (а.с. 20-24)

23 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» видало наказ № 703-к, відповідно до якого ОСОБА_2 було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 вересня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки- розрахунку державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів станом на 24 червня 2022 року у розмірі 317 161,43 грн.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 30% з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції посилався на те, що аліменти у такому розмірі є достатніми для гармонійного розвитку дитини відповідного віку, а відповідач, як батько дитини, який не позбавлений батьківських прав зобов`язаний забезпечувати дитину.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно вимог частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 СК України та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

З досліджених судом доказів встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У шлюбі сторони не перебували.

Як на підставу для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка посилалась на те, що з листопада 2016 року між нею та відповідачем припинились фактичні шлюбні стосунки, вони проживають окремо, донька проживає разом з нею, а відповідач не надає їй допомогу на утримання дитини. Вказувала, що інших дітей чи непрацездатної дружини, батьків, відповідач не має. Зазначала також, що донька хворіє на хронічний пієлонефрит внаслідок вродженої патології сечовивідних шляхів, а тому потребує також коштів на лікування.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що він не відмовляється і готовий сплачувати аліменти на утримання доньки, але не погоджується з визначеним судом розміром вказаних аліментів.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 30 % з усіх видів доходу ( заробітку) щомісячно, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив надані докази та не надав їм належної правової оцінки з огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалась на те, що відповідач працює водієм у ТОВ " Автоцентр Київ" і отримує постійний дохід, а тому спроможний надавати доньці грошове утримання у розмірі 30 % від його заробітку ( доходу) щомісячно.

Відповідач в апеляційній скарзі заперечує доводи позивачки про те, що він працював у ТОВ " Автоцентр Київ" водієм і отримував постійний дохід, так як доказів на підтвердження таких доводів суду не надано. Зазначає, що з 2014 року він не мав постійного заробітку та у нього була відсутня можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 30 % від його доходу. Його дохід від неофіційних заробітків становив приблизно від 5000,00 грн. до 10 000,00 грн. Стягнуті за оскаржуваним рішенням аліменти йому нараховувались з середньої заробітної плати по м.Києву, що призвело до виникнення у нього заборгованості по аліментах у розмірі 317 161,43 грн.

Аналізуючи доводи сторін та надані суду докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що обгрунтованим є стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки такий розмір відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме права кожного зі сторін.

Посилання ОСОБА_2 на те, що дитина має хронічні захворювання, а саме: пієлонефрит через вроджену патологію сечовивідних шляхів, що також потребує додаткових витрат на лікування, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно вимог частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках,за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину позивачка в суді першої інстанції не заявляла. Проте, в подальшому, вона не позбавлена можливості звернутися до суду з такими вимогами, надавши докази необхідності таких витрат та докази понесення нею таких додаткових витрат.

Доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_1 з 2014 року не мав постійного заробітку, у нього була відсутня матеріальна можливість сплачувати аліменти в тому розмірі який визначив суд (30 % відсотків всіх видів заробітку), а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню аліменти з 06.12.2016 року по 01.09.2022 року у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку ( доходу), а з 01.09.2022 року - у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, колегія суддів відхиляє, так як вважає обгрунтованим та законним стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,аліментів з 06.12.2016 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу ( заробітку) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Окрім аліментів на дитину, позивачка ОСОБА_2 просила також суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції посилався на те, що, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 84 СК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти у розмірі частини з усіх видів доходу відповідача до досягнення дитиною трирічного віку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частинами 4, 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що сторони проживали разом у період з вересня 2015 року до грудня 2015 року, у шлюбі вони не перебували. Доказів того, що існує рішення суду про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю бьез реєстрації шлюбу позивачки та відповідача матеріали справи не містять.

З огляду на те, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі, позивачка не є дружиною відповідача, то обгрунтованими є доводи апеляційної скарги, що у позивачки відсутні, визначені ст. 84 СК України, підстави для стягнення з відповідача на її користь ( як дружини, з якою проживає дитина) аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Аналізуючи зазначене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бойко Світлани Володимирівни слід задовольнити частково. Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2017 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на утримання ОСОБА_2 у розмірі частини від всіх видів доходів(заробітку), починаючи з 06 грудня 2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог.

Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2017 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% з усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатом розгляду апеляційної скарги апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції - частина 4 статті 382 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

При подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1653,60 грн. Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бойко Світлани Володимирівни задоволено частково (на 50%), а тому з Державного бюджету України на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 826,80 грн.

Керуючись ст.ст. 80, 84, 141,180,181, 182, 191 СК України, ст.ст. 81,89, 133, 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бойко Світлани Володимирівни задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2017 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на утримання ОСОБА_2 у розмірі частини від всіх видів доходів(заробітку), щомісячно,починаючи з 06 грудня 2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог.

Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2017 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% з усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 826,80 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: