Справа № 365/82/20
Номер провадження: 2/365/5/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 липня 2023 року смт Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участі

секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О., МАТВІЄНКО Н.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Згурівської селищної ради Київської області, третя особа без самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

20 лютого 2020 року (за поштовим штемпелем) позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила суд встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в результаті постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_8 на момент її смерті та ведення з нею спільного господарства; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належало ОСОБА_8 і посвідчене сертифікатом направо на земельну частку (пай), площею 3,9600 га, яка розташована в межах Згурівської селищної ради Київської області; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме, одну житлову кімнату, 1/3 частину веранди, вхідний ганок (крильце), літню кухню (врем?янку), ліву половину сараю, половину погреба та на частину присадибної земельної ділянки, на якій розміщені об`єкти нерухомості; визнати недійсним заповіт ОСОБА_9 складений на ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. від 27 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1087; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку серія та номер 861 від 31.07.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Ківало І.В., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , щодо домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати на користь ОСОБА_4 із незаконного володіння ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зазначене домоволодіння з присадибною ділянкою, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_8 . Вона є спадкоємцем, оскільки доглядала за останньою, на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом з матір`ю. До складу спадщини входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_8 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), як члену КАП «Нива» на підставі рішення Згурівської райдержадміністрації від 04 червня 1996 року № 407/1, площею 3,9600 га, що розташована в межах Згурівської селищної ради. Також до складу спадщини входить частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка була виділена ОСОБА_8 при розлученні з батьком позивача ОСОБА_9 , відповідно до акту від 26.06.1998 року розділу майна мешканців с, Леніна Згурівського району ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , складеного депутатом Згурівської селищної ради Бондар О.С. та посвідченого печаткою Згурівської селищної ради, а саме: одна житлова кімната, 1/3 частина веранди, вхідний ганок (крильце), літня кухня (времянка), ліва половина сараю, половина погреба та присадибної земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості, відповідно. Виділення частин житлового будинку в натурі не відбулось. Фактично у половині домоволодіння, виділеній ОСОБА_8 , проживала позивачка, разом з хворою матір`ю, вела з нею спільне господарство та доглядала її до моменту смерті. ОСОБА_9 проживав у іншій частині будинку разом з іншою дружиною. Позивачка фактично вступила у спадщину, яка відкрилась після смерті матері, проте заяву нотаріусу не подавала. Позивач не оформала спадщину за домовленістю з батьком, оскільки останній обіцяв залишити їй у спадок іншу частину майна, отже, оформлення спадщини мало б місце одразу після обох батьків. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 після смерті якого відповідачу ОСОБА_5 відкрилась спадщина за заповітом на все майно померлого. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. 27 серпня 1018 року. зареєстрований в реєстрі за № 1087. Відповідач ОСОБА_5 спадщину прийняла. Відповідач незаконно оформила спадщину не лише на майно покійного ОСОБА_9 , а й на частину успадкованого позивачкою майна, яке належало померлій ОСОБА_8 , а саме одну житлову кімнату, 1/3 частину веранди, вхідний ганок (крильце), літню кухню (времянка), ліву половину сараю, половину погреба та присадибної земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості. ОСОБА_5 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які мають бути визнані судом недійсними. З кінця липня, початку серпня 2018 року ОСОБА_9 втратив почуття реальності та перебував у неадекватному стані, і не усвідомлював своїх вчинків. Відтак, заповіт вчинений особою, яка не усвідомлювала своїх дій і волевиявлення не відповідало волі.

Відповідач ОСОБА_5 подала відзив, в якому невизнання позову обґрунтовувала тим, що вона уклала шлюб з ОСОБА_9 04 липня 2004 року. До укладення шлюбу ОСОБА_5 проживала в АДРЕСА_2 , де вела підсобне господарство, а саме 2 корови, 2 коней, 4 свині. Після укладення шлюбу, ОСОБА_5 продала домашніх тварин та утримані кошти витратила на благоустрій житлового будинку в АДРЕСА_1 , куди переїхала проживати після укладення шлюбу. Спільно з ОСОБА_9 вони поставили новий бетонний паркан вздовж усього подвір`я, провели заміну каналізації в будинку, пробили водяну скважину і встановили для її роботи насосну станцію. Також у 2005 році відповідач продала належний їй будинок в АДРЕСА_3 , та отримані кошти витратила для придбання бойлера для нагріву води, добудови надвірної споруди для дров"яного котла. Та для купівлі витратних матеріалів для самого котла, а також проведення косметичного ремонту в середині самого будинку. На той час відповідач також отримувала щомісячну пенсію та щорічну оренду плату за два земельні паї, що також використовувались для облагородження, постійної підтримки і проведення поточних ремонтів у будинку та надвірних спорудах. ОСОБА_4 вводить суд в оману зазначаючи, що доглядала хвору матір та постійно проживала разом з нею. Про наявність акту про розподіл будинку відповідачу нічого не відомо. До укладення шлюбу між відповідачем та ОСОБА_9 у спірному будинку ніхто не був прописаний, про що свідчить будинкова книга. Відповідач пропонувала ОСОБА_4 сплатити їй 4 тис. доларів, витрачених на облаштування будинку та подвір`я, після чого мала намір відмовитись від спадщини. Також пропонувала ОСОБА_4 продати будинок та поділити кошти, проте позивач відмовилась. Після встановлення діагнозу ОСОБА_9 позивач лише кілька разів його відвідала. Позивач не приймала жодної участі у лікуванні, догляді ОСОБА_9 , а також проведенні поховання і поминок. ОСОБА_9 перебував при свідомості та повністю усвідомлював свої дії, складаючи заповіт на ОСОБА_5 . Кошти, які відповідач отримала від продажу спадкового будинку вона витратила на поховання та встановлення пам"ятника та облаштування могили померлого. Свідоцтво про смерть ОСОБА_8 та сертифікат на право на земельну частку (пай) відповідач віддала позивачу. Відповідач успадкувала житловий будинок та його продаж був здійснений на законних підставах. Спільне проживання позивача та ОСОБА_8 спростовується відомостями про реєстрацію місця проживання позивача у м. Києві. Причини смерті ОСОБА_9 є природними та підтверджені відповідними медичними документами.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_4 зазначає, що благоустрій території і ремонт в половині будинку, що належала ОСОБА_9 проводився за кошти останнього. Ремонт, в половині будинку, що належав ОСОБА_8 , проводився позивачем за її кошти. Позивач не погодилась на пропозицію відповідача щодо продажу спадкового будинку та поділу коштів навпіл, оскільки частка відповідача у спадковому майні після смерті батька складає не частину, а .

Відповідачі ОСОБА_7 ОСОБА_6 правом на подачу відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України не скористались.

У поясненні третя особа Головне управління Держгеокадастру у Київській області. зазначає, що за інформацією Відділу у Згурівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КАП «Нива» за № 213 від 25.10.1996 року зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024032, виданого на ім`я ОСОБА_8 . У вказаній книзі у відповідній графі проставлено підпис про його отримання. У місцевому фонді документації із землеустрою відсутня будь-яка інформація із землеустрою щодо оформлення права власності ОСОБА_8 на земельну частку (пай). Разом з цим у місцевому фонді зберігається технічний звіт про передачу у приватну власність ОСОБА_9 земельних ділянок на території Згурівського району Київської області. Також наявний примірник державного акту на право власності на землю серія І-КВ № 099852, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 136 від 28 січня 1998 року, яким ОСОБА_9 посвідчено право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку - 0,250 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,306 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Згурівського районного суду Київської області від 18 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, учасникам встановлено строки для подачі заяв по суті. За клопотанням позивача витребувано докази.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 16 липня 2020 року заяву ОСОБА_4 про відвід судді залишено без задоволення.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року прийнято збільшення позовних вимог позивачкою ОСОБА_4 , залучено до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_10 , учасникам встановлено строки для подачі заяв по суті з урахуванням збільшення позовних вимог. За клопотання позивача витребувано докази.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08 квітня 2021 року Згурівську селищну раду залучено до участі у справі у якості співвідповідача, при цьому виключивши її з числа третіх осіб. Учасникам встановлено строки для подачі заяв по суті з урахуванням залучення співвідповідача.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 25 травня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 02 липня 2021 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників померлої ОСОБА_10 .

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 03 грудня 2021 року до участі у справі залучено правонаступників відповідача ОСОБА_10 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у процесуальному статусі відповідачів.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 26 січня 2022 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків та витребування доказів. Закрито підготовче судове провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року у справі призначено посмертну комісійну судово-медичну та судово-психіатричну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року за клопотанням представника позивача долучено докази. Матеріали справи направлено для продовження проведення посмертної комісійної судово-медичної та судово-психіатричної експертизи. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 26 квітня 2023 року поновлено провадження у справі. Експертиза повернута без виконання.

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_11 позовні вимоги підтримали, з урахуванням їх остаточного уточнення. Представник позивача просив суд при ухваленні рішення вирішити питання про повернення надмірно сплаченого позивачем судового збору.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечувала. В подальшому направила до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність. При ухваленні рішення просила врахувати обставини, викладені у відзиві та надані нею докази.

Відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на розгляд справи не з"явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, відзив не подали.

Представник Згурівської селищної ради Мокронос В.І. на розгляд справи не з`явився. Направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд у його відсутність, позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Київській області на розгляд справи не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд у відсутність представника третьої особи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З показів допитаних в ході судового розгляду свідків встановлено наступне.

Свідок ОСОБА_4 показала, що є дочкою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Перед смертю її мати ОСОБА_8 сильно хворіла, а тому ОСОБА_4 постійно проживала з нею та її доглядала. На цей час її батьки вже були розлучені. Житловий будинок був поділений між батьками по . Після смерті матері позивачка спадщину прийняла шляхом проживання у спадковому будинку, користування речами померлої. До складу спадщини, яка відкрилась після смерті матері входить частина житлового будинку та земельна частка (пай). Після смерті матері ОСОБА_4 спадщину не оформлювала, оскільки мала усну домовленість з батьком щодо того, що вона буде єдиним спадкоємцем після нього, та одночасно вирішити питання спадкування і після матері, і після батька. ОСОБА_5 налаштовувала батька проти ОСОБА_4 . Скориставшись хворобливим станом батька, який хворів на рак, а також його несвідомим станом через ускладнення від хвороби, ОСОБА_5 переконала його скласти на неї заповіт. ОСОБА_9 не міг усвідомлювати своїх дій складаючи заповіт.

Свідок ОСОБА_12 показав, що є депутатом Згурівської селищної ради. У 2019 році він у складі комісії проводив обстеження щодо фактичного проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на час смерті її матері ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_13 показала, що проживає в с. Щасливе та була сусідкою сім`ї ОСОБА_9 . Свідок була залучена під час проведення депутатського обстеження ОСОБА_12 . Свідок підтвердила, що ОСОБА_4 дійсно після смерті матері ОСОБА_8 користувалась житловим будинком та присадибною ділянкою, а також користувалась іншим майном померлої ОСОБА_8 . Також свідок показала, що після одруження ОСОБА_9 з ОСОБА_5 позивач рідко приїздила до батька, навіть після того, як ОСОБА_9 сильно захворів.

Свідок ОСОБА_14 надала суду покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_13 . Також показала, що за проханням ОСОБА_5 передала ОСОБА_4 свідоцтво про смерть ОСОБА_8 та сертифікат на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_15 показав, що є сином ОСОБА_4 . Підтвердив, що ОСОБА_4 доглядала свою хвору матір ОСОБА_8 . Його дід ОСОБА_9 сильно хворів. Коли вони провідували ОСОБА_9 останній раз, то він уже був несвідомим, втратив відчуття реальності та не розумів, що відбувається.

Свідок ОСОБА_16 показав, що є сином ОСОБА_4 . Надав суду покази, аналогічні показам свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_17 показав, що є односельцем та добрим знайомим родини ОСОБА_9 . У 2018 році ОСОБА_9 сильно захворів та став лежачим. Відповідач ОСОБА_5 доглядала ОСОБА_9 до смерті. Позивач ОСОБА_4 приїздила рідко, лікуванням батька не цікавилась. ОСОБА_9 був при свідомості, друзів і сусідів упізнавав. Дякував ОСОБА_5 , що доглядає та не покинула його у тяжкій хворобі.

Свідок ОСОБА_18 показала, що була сусідкою ОСОБА_5 . Свідок підтвердила, що до одруження ОСОБА_5 проживала в с. Право Жовтня та тримала велике господарство: корів, коней, свиней. Після одруження, ОСОБА_5 продала свій будинок та частину худоби, та переїхала проживати до чоловіка ОСОБА_9 в с. Щасливе. ОСОБА_5 вона характеризує з позитивного боку, як трудолюбиву та добру господиню. ОСОБА_5 доглядала за хворим чоловіком до дня його смерті.

Свідок ОСОБА_19 надала суду покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_20 показала, що була добре знайома із сім`єю ОСОБА_9 . Свідок була присутня при складанні заповіту на користь ОСОБА_5 за запрошенням нотаріуса. Свідок не бачила щоб ОСОБА_9 примушували до складання заповіту, він був свідомий та добре розумів, що робить. В присутності свідка висловлював бажання все заповісти своїй дружині, а не дочці, яка покинула його. Після складання заповіту, нотаріус прочитала його вголос присутнім та ОСОБА_9 підписав його. Іншим запрошеним свідком при посвідченні заповіту була ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_21 надала суду покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_22 показав, що був добре знайомий з ОСОБА_9 та підтримував з ним дружні стосунки. Коли ОСОБА_9 захворів, свідок часто його навідував. ОСОБА_9 не міг самостійно пересуватись та був прикутим до ліжка, доглядала за ним його дружина ОСОБА_5 , натомість дочка ОСОБА_4 та онуки приїздили рідко, лікуванням батька не займалися. ОСОБА_9 був при свідомості та добре усвідомлював свої дії. ОСОБА_9 просив свідка привезти нотаріуса, щоб скласти заповіт на ОСОБА_5 , оскільки був вдячним їй за догляд та що вона не покинула його у хворобі.

Свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 надали покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_25 показав, що як депутат був запрошений при вирішенні питання розподілу житла та речей між колишнім подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у 1998 році. Житловий будинок та речі домашнього вжитку були поділені за домовленість сторін, про що був складений акт розподілу майна.

Дослідивши письмові докази по справі судом встановлено наступне.

Мати позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 75 - копія свідоцтва про смерть).

ОСОБА_8 належала земельна частка (пай), площею 3,9600 га, що розташована в межах Згурівської селищної ради, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024032, як члену КАП «Нива» на підставі рішення Згурівської райдержадміністрації від 04 червня 1996 року № 407/1 (т. 1 а.с. 72-73 - копія сертифіката).

Згідно з актом обстеження від 18.04.2019 року за участю депутата ОСОБА_12 після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , її дочка ОСОБА_4 , є такою, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном матері шляхом проживання, користування майном та присадибної земельної ділянки, доглядом за спадковим будинком, проведенням косметичних ремонтів у будинку в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 67 - копія довідки виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 07.05.2019 № 1190, т. 1 а.с. 68 - копія акта обстеження).

15 липня 2019 року ОСОБА_4 подано заяву до органів нотаріату України про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 69 - копія заяви).

ОСОБА_9 та ОСОБА_5 уклали шлюб, зареєстрований 03.07.2004 року Жовтневою сільською радою Згурівського району Київської області, актовий запис № 2 (т. 1 а.с. 168 - копія свідоцтва про одруження).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.с. 74, 170 - копія свідоцтва про смерть, т. 1 а.с. 171,172 - копія лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті).

З висновку по факту смерті ОСОБА_9 встановлено, що смерть останнього була природною, в даному випадку відсутні будь-які ознаки злочину чи правопорушення, передбаченого діючим законодавством України.

ОСОБА_9 в період з 01.07.2015 по 31.08.2018 не перебував на лікуванні в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни (т. 2 а.с. 7, 90 - повідомлення )

Інформація про проходження лікування ОСОБА_9 в КНП «Яготинська центральна районна лікарня» Яготинської міської ради відсутня (т. 2 а.с. 76 - повідомлення).

ОСОБА_9 за період часу з 01.07.2015 по 31.08.2018 на стаціонарному лікуванні в КНП «ББЛІЛ» не перебував (т. 2 а.с. 83 - повідомлення).

ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні в КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» не перебував, за амбулаторною допомогою не звертався (т. 2 а.с. 85 - повідомлення).

ОСОБА_9 до КНП «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» за медичною допомогою не звертався, на лікуванні не перебував, довідка про смерть патологоанатомом не виписувалась (т. 2 а.с. 98 - повідомлення).

ОСОБА_9 в терміни з 01.07.2015 по 31.08.2018 на стаціонарному лікуванні в КНП «Згурівська ЦРЛ» не перебував. Медична документація на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відсутня (т. 3 а.с. 158 - повідомлення).

02.07.2018 року ОСОБА_9 був обстежений та взятий на облік лікарем онкологом. Встановлений діагноз: анонімна пухлина (невстановленої первинної локалізації) з метастазами в L2 (другий поперековий) хребець. При обстеженні - стан важкий, виражений больовий синдром, положення в ліжку вимушене, самостійно не пересувається. Призначене симптоматичне лікування. Спеціальне лікування не показане. Медична документація на ОСОБА_9 в КНП «Згурівська лікарня Згурівської селищної ради» відсутня (т. 4 а.с. 40 - повідомлення, т. 4 а.с. 41- 42 - ксерокопія виписки з журналу «Диспансерного обліку» № 28).

За життя ОСОБА_9 склав заповіт, яким все своє майно заповіт ОСОБА_5 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. 27 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1087 (т. 1 а.с. 189 - копія заповіту).

Після смерті ОСОБА_9 його дружині ОСОБА_5 відкрилась спадщина на все майно померлого, відповідач спадщину у встановленому законом порядку прийняла та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_4 ні до спадкоємців померлого за заповітом, ні до спадкоємців, які мають право на обов`язкову часту у спадщині, не належить. Відповідач ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем померлого (т. 3 а.с. 108-151 - копія спадкової справи № 9/2019 до майна померлого ОСОБА_9 ).

ОСОБА_4 було відмовлено державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори Саркісян О.М. у прийняття заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки все своє майно ОСОБА_9 заповів ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла. В свою чергу, позивач не належить ні до спадкоємців за заповітом, ні до спадкоємців, які мають право на обов`язкову часту у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України (т. 1 а.с. 70 - копія нотаріальної відмови).

Державним нотаріусом Саркісян О.М. на ім`я ОСОБА_5 , як спадкоємця за заповітом померлого ОСОБА_9 , видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 1112 від 03.07.2019, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:003:0008, площею 0,306 га, яка розташована за адресою6 АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 1111 від 03.07.2019, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :07:003:0009, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 1111 від 03.07.2019, на житловий будинок під літерою «А-1» з господарськими будівлями: веранда під літерою «а», прибудова під літерою «а1», ганок, літня кухня під літерою «Б», веранда під літерою «б», сарай під літерою «В», сарай під літерою «Г», вбиральня під літерою «Д», погрібник під літерою «Ж», погріб під літерою «З», сарай під літерою «Е», гараж під літерою «Є», колодязь під « № 2», огорожа під «№ 5». Ворота під хвірткою під « № 3», ворота під « № 6», за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 142-145 - копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом).

Згідно записів будинкової книги у будинку за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті був зареєстрований ОСОБА_9 , також в будинку була зареєстрована ОСОБА_5 з 07.10.2004 року по 31.07.2019 року, ОСОБА_4 зареєстрованою не значиться. Свідоцтво про право власності на будинок видане Згурівським ККП 30.12.1998 року, зареєстроване в Яготинсьому бюро технічної інвентаризації 30.12.1998 року за № 96 (т. 1 а.с. 157-164 - копія будинкової книги, т. 3 а.с. 125). Реєстрація місця проживання також підтверджується довідкою виконкому Згурівської селищної ради від 16.02.2013 року № 774 (т. 1 а.с. 169 - копія довідки).

Відповідно до акту від 26.06.1998 року розділу майна мешканців с. Леніна Згурівського району ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , складеного депутатом Згурівської селищної ради Бондар О.С. та посвідченого печаткою Згурівської селищної ради, ОСОБА_8 після розірвання шлюбу з ОСОБА_9 виділено, як частка у спільному майні подружжя, наступне майно, а саме: одна житлова кімната, 1/3 частина веранди, вхідний ганок (крильце), літня кухня (времянка), ліва половина сараю, половина погреба та присадибної земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості, відповідно (т. 1 а.с. 71 - копія акта).

31 липня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстрований приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. 31 липня 2019 року та зареєстровано в реєстрі за № 861. Право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_10 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідна інформація, номер запису про право власності 32624238 (т. 1 а.с. 98-103 - інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, т. 2 а.с. 79 - копія витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, т. 2 а.с. 80-82 - копія договору купівлі-продажу житлового будинку).

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що складено актовий запис про смерть № 191 від 18 травня 2021 року (т. 2 а.с.270 - копія актового запису про смерть).

Після смерті ОСОБА_10 спадщину прийняв ОСОБА_6 , інший спадкоємець ОСОБА_7 від спадщини відмовилась на користь ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 7-69 - копія спадкової справи № 225/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 ).

Мотиви суду. Норми права, які застосовував суд.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців.

В силу ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Позивач ОСОБА_4 належить до кола спадкоємців першої черги померлої ОСОБА_8 . У позові позивач просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері шляхом постійного проживання та ведення з нею спільного господарства. Проте, суд не знаходить підстав для встановлення такого факту, що має юридичне значення. Положення ст. 549 ЦК України 1963 року визначали два шляхи прийняття спадщину , а саме фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Постійне проживання разом з померлим та ведення спільного господарства у розумінні ст. ст. 549 ЦК України 1963 року не має наслідок прийняття спадщини. Суд критично сприймає довідку Згурівської селищної ради щодо прийняття спадщини ОСОБА_4 шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки із вказаної довідки вбачається, що вступ в управління або володіння спадковим майном мав місце шляхом проживання та користування житловим будинком та присадибною земельною діляною, доглядом за будином, проведення косметичних ремонтів у будинку в АДРЕСА_1 . Проте, ні вказаний житловий будинок, ні присадибна земельна ділянка до складу спадщини померлої ОСОБА_8 не входять. Також, суд звертає увагу, що акт депутатського обстеження, на підставі якого була видана вказана довідка, був проведений через двадцять років після смерті ОСОБА_8 . Крім того, допитані судом свідки факт прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті матері шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, не підтвердили.

Оскільки прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 не встановлено, суд не вбачає можливості визнати за нею право на спадщину у вигляді земельної частки (паю), площею 3,9600 га, що розташована в межах Згурівської селищної ради, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024032.

Щодо включення до спадщини померлої ОСОБА_8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме, однієї житлової кімнати, 1/3 частини веранди, вхідного ганку (крильця), літньої кухні (врем?янки), лівої половини сараю, половини погреба та частини присадибної земельної ділянки, на якій розміщені об`єкти нерухомості, суд приходить до наступного висновку. Право власності на житловий будинок було набуто ОСОБА_9 в результаті приватизації житла згідно рішення виконкому Згурівської селищної ради від 13.09.1998 року за № 331, та видано відоцтво про право власності на будинок Згурівським ККП 30.12.1998 року, зареєстроване в Яготинсьому бюро технічної інвентаризації 30.12.1998 року за № 96. Право власності набуто ОСОБА_9 та зареєстровано за ним у порядку, визначеному законодавством чинним на час набуття у власність,вже після смерті ОСОБА_8 . Підстави стверджувати, що вказаний житловий будинок є спільним майном подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відсутні. Оскільки власником вказаного будинку є ОСОБА_9 , відтак зазначене майно входить до складу спадщини ОСОБА_9 . Акт розподілу майна не приймається судом до уваги, оскільки не свідчить про розподіл житлового будинку між власниками та про виділення у власність ОСОБА_8 частини будинку. Суд також звертає увагу на те, що вказаний акт складений до приватизації житлового будинку.

Щодо земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, суд також не знаходить підстав для включення їх до спільного майна подружжя, оскільки вкзані земельні ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 099852 належали на праві приватної власності ОСОБА_9 та були набуті ним в процесі приватизації.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

Стеттею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

У відповідності до вимог ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загально прийнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Зміст ст. 1253 ЦК України дозволяє виділити три підстави для залучення свідків при посвідченні заповіту: 1) бажання заповідача; 2) неможливість заповідача через фізичні вади самостійно прочитати заповіт (абзац третій ч. 2 ст. 1248 ЦК); 3) посвідчення заповіту здійснюється посадовими, службовими особами, перерахованими у частинах 1 - 6 ст.1252 ЦК. Таким чином, закон вимагає підписання заповіту свідками лише якщо заповіт підпадає під регулювання норм абзацу третього ч.2 ст.1248 та частин 1 - 6 ст.1252 ЦК. В усіх інших випадках залучення свідків не є обов`язковим, і здійснюється лише на вимогу заповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст.215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено,що особа, якій воно видане,не мала права на спадкування, а також в інших випадках,встановлених законом.

Як роз`яснив пленум ВСУ у п.27 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді,коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав,установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним,визнання відмови від спадщини недійсною,визнання шлюбу недійсним,порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Щодо спадкових правовідносин після смерті ОСОБА_9 суд враховує наступне.

За життя ОСОБА_9 склав заповіт, яким все належне йому майно заповів відповідачу ОСОБА_5 . Позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем померлого першої черги за законом, до спадкоємців за заповітом чи до спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині не належить, відтак до спадкування після смерті батька, з огляду на прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом, не закликалася.

Приймаючи заповіт, суд приходить з презумпція його дійсності. Доказів того, що на час складання заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі не знайшло свого підтвердження. Стороною позивача не надано доказів того, що через хворобливий стан ОСОБА_9 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак не мав волевиявлення на складання заповіту на користь ОСОБА_5 . Призначена судом за клопотанням сторони позивача посмертна комплексна судово-медична та судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_9 проведена не була у зв`язку із ненаданням для її проведення оригіналів медичної документації про стан здоров`я ОСОБА_9 як мінімум за останні 5-10 років до дня настання його смерті. Судом були вичерпані всі можливості для отримання відповідної медичної документації. Допитані в ході судового розгляду свідки, зокрема ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , підтвердили, що перед складанням заповіту та в день його складання ОСОБА_26 був при свідомості, чітко висловлював бажання на заповідання свого майна ОСОБА_5 та усвідомлював наслідки складання такого заповіту.

У постанові у справі № 397/1396/19 Верховний Суд висловив позицію, що доведення наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача.

Крім того, Верховний суд України в п.18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, зазначив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Відтак, лише наявність відповідного висновку експертизи дає підстави стверджувати про відсутність волевиявлення заповідача на складання заповіту.

Враховуючи відсутність підстав для визнання заповіту ОСОБА_9 недійсним, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_5 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № 861 від 31.07.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Ківало І.В., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , щодо домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; витребування на користь ОСОБА_4 із незаконного володіння ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зазначеного домоволодіння з присадибною ділянкою, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості, слід відмовити, оскільки вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина перша-третя статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідно до п.п. 1,3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Згідно зі ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає визнання позову відповідачем Згурівською селищною радою, оскільки таке визнання суперечить закону та порушує права інших відповідачів у справі.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що стороною позивача позовні вимоги не доведено належними та допустимими доказами. Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях позивача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, залишити за нею.

За клопотанням представника позивача, на підставі п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернути ОСОБА_4 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 2522,40 грн.

Скасувати арешт на житловий будинок та земельну ділянку, на якій розташований будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , накладений згідно ухвали Згурівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року.

Повернути Відділу поліцейської діяльності № 1 Броварського РУП ГУНП в Київській області оригінал висновку по факту смерті ОСОБА_9 , реєстраційний номер 541 (ЖЄО № 1551 від 31.08.2018).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 1217, 1218, 1233, 1257 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 81, 82, 83, 89, 95, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Згурівської селищної ради Київської області, третя особа без самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відмовити повністю.

Скасувати арешт на житловий будинок та земельну ділянку, на якій розташований будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , накладений згідно ухвали Згурівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року.

Повернути ОСОБА_4 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

Повернути Відділу поліцейської діяльності № 1 Броварського РУП ГУНП в Київській області оригінал висновку по факту смерті ОСОБА_9 , реєстраційний номер 541 (ЖЄО № 1551 від 31.08.2018).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 13 липня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_6 , зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач Згурівська селищна рада Броварського району Київської області, місцезнаходження: вул. Українська, буд. 10, смт. Згурівка Броварського району Київської області, .

Третя особа без самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, адреса: вул. Серпова, буд. 3/14, м. Київ, 0.

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ