КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9181/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Кононенко І.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

установив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала на розгляді справа за вказаним вище позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» №673-к від 28 травня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ №796-к від 18 червня 2021 року «Про внесення змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 28 травня 2021 року №673-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи з дня звільнення - з 18 червня 2021 року.

Стягнуто із ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 297969,36 грн.

Стягнуто із ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Представник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 29936 грн., що складаються з: судового збору у розмірі 908 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27300 грн., витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи у розмірі 1728 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року, заяву задоволено частково.

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що висновок суду першої інстанції про недотримання позивачем умов для подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу не відповідає дійсним обставинам справи з огляду на те, що докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу були подані скаржником в межах встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України строку та не суперечать порядку подання таких вимог у справі.

Докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу були подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто в межах встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку.

Так, 17 листопада 2021 року відбулося судове засідання у справі, в якому постановлено рішення у цій справі, а 22 листопада 2021 року представником скаржника подано заяву про ухвалення додаткового рішення та долучено відповідні докази понесення судових витрат.

Отже, скаржником дотримано строки для подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу, а тому були відсутні підстави для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Зазначила також, що оскільки скаржником було визначено в поданій заяві про збільшення позовних вимог попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, це свідчить, що ним було дотримано вимоги ч.8 ст.141 ЦПК України.

Судом не було взято до уваги, що заявою про ухвалення додаткового рішення на розгляд суду було поставлено питання компенсації судових витрат, докази сплати яких містилися в матеріалах справи.

Просила скасувати частково додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення із ДП «НАЕК «Енергоатом» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27300 грн та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи у розмірі 1728 грн., та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення задовольнити у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що апеляційна скарга не спростовує викладених в оскаржуваному додатковому рішенні висновків суду та не містить належних та допустимих доказів того, що сторона позивача зробила відповідну заяву до закінчення судових дебатів щодо судових витрат, а посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в описовій частині заяви про збільшення позовних вимог від 27 жовтня 2021 року щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу було зазначено орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 30000 грн не є відповідною заявою про розмір судових витрат в розумінні ч.8 ст.141 ЦПК України.

Зауважило, що заява про збільшення позовних вимог була прийнята судом у зв`язку з тим, що позивач збільшив предмет позову щодо певної матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

При цьому, у прохальній частині цієї заяви застережень щодо стягнення витрат на правову допомогу не міститься.

Також не надано доказів щодо розміру таких витрат.

Звертає увагу і на те, що у позовній заяві взагалі відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом», третя особа: НАЗК про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано накази ДП «НАЕК «Енергоатом»: №673-к від 28 травня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та №796-к від 18 червня 2021 року « Про внесення змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 28 травня 2021 року №673-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи - з 18 червня 2021 року.

Стягнуто із ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 297969,36 грн. та судовий збір в розмірі 908 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року вказавши вірно в реквізитах учасника справи (сторін) номер будинку позивача - «2-Л», замість невірного - «12-Л».

22 листопада 2021 року представником позивача засобами поштового зв`язку було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача, понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 29936 грн., що складаються з: судового збору у розмірі 908 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27300 грн. та витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи у розмірі 1728 грн. до якої додано: копію договору про надання правової допомоги від 15 липня 2021 року, копію додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 16 липня 2021 року, копію Рахунку на оплату №1 від 16 липня 2021 року, копію рахунку на оплату №2 від 18 листопада 2021 року, копію акту приймання-передачі №1 наданої правової допомоги від 18 листопада 2021 року, копію звіту про надання правової допомоги №1 від 18 листопада 2021 року, копію квитанції 0.0..1 від 19 липня 2021 року на суму 17306,53 грн., копію квитанції 5В65-РВ9Р-1Р77-9К09 від 19 листопада 2021 року на суму 10000 грн., копію квитанції 12Е1-878Т-Н7Т2-Х60Р від 19 листопада 2021 року на суму 2595 грн., а також дублікати та копії платіжних документів на підтвердження оплати позивачем понесених витрат.

При цьому, вказані докази на час розгляду справи в матеріалах справи були відсутні, а їх надано представником позивача з заявою про ухвалення додаткового рішення після розгляду справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року залишено без змін.

Ухвалюючи додаткове рішення та відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні на її користь з ДП «НАЕК «Енергоатом» витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача всупереч вимогам ч.8 ст.141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі не було зроблено відповідну заяву про подання доказів про розмір судових витрат.

При цьому, суд першої інстанції стягнув з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн, оскільки позивачем було сплачено 1816 грн судового збору, тоді як рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року, з відповідача було стягнуто лише 908 грн судового збору.

З висновками викладеними у додатковому рішенні погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно п.3 ч.1 та ч.2 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року, з відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір в розмірі 908 грн.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, позивачем було сплачено до суду першої інстанції судовий збір у розмірі 1816 грн., що підтверджується квитанцією №77309 від 16 липня 2021 року на суму 908 грн, та квитанцією №58811 від 04 листопада 2021 року на суму 908 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 908 грн., оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року цього вирішено не було.

Крім цього, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Виходячи зі змісту ч.8 ст.141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року (справа №569/17386/18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вимога ч.8 ст.141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Аналогічні висновки містяться в п.53 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача всупереч вимогам ч.8 ст.141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі не було зроблено відповідну заяву про подання доказів про розмір судових витрат, тоді як зазначення у заяві про збільшення позовних вимог попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, на яку акцентує увагу апелянт, не є виконанням вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Суд першої інстанції з урахуванням вищезазначених норм матеріального права та практики Верховного Суду, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача лише судового збору у розмірі 908 грн, відмовивши при цьому у стягненні витрат на правничу допомогу, так як позивачем не було дотримано вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 10 липня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба