Номер провадження: 22-ц/813/229/23
Справа № 522/8354/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

14.05.2018 представник ОСОБА_2 - адвокат Бурякова Марина Євгенівна звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав. Позивач пояснила, що з 01.11.2003 вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому народились донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 16.08.2013 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси, що вступило в законну силу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що за домовленістю між позивачкою та відповідачем їхні діти залишилися мешкати з позивачкою в квартирі, яка належить на праві власності дітям в рівних частках на підставі договору дарування від 04.09.2012. 07 червня 2016 року позивачка уклала шлюб в Україні з громадянином Франції ОСОБА_6 . Увесь час з моменту припинення фактичних шлюбних відносин діти донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 та знаходяться на її вихованні та утриманні.

В той же час їх батько ОСОБА_1 свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний та культурний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя. Позивач зазначала, що батько не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей тощо, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дітей; не сприяє засвоєнню дітьми загально визнаних норм моралі; не створює умов для отримання дітьми освіти та навіть навмисно створює перепони для цього; взагалі не спілкується з дітьми, що призвело до того, що діти майже не знають свого батька, не бажають з ним спілкуватися та лякаються його. Діти дуже добре та з повагою відносяться до чоловіка матері ОСОБА_6 . Вважають його батьком та багато часу проводять з ним. Позивач наполягала, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків батька по вихованню, утриманню та розвитку дітей, чим шкодить їх правам та інтересам, у зв`язку із чим звертається до суду із відповідними позовними вимогами (т. 1, а.с. 1-86).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 16 липня 2019 року позовні вимоги задоволені. Суд вирішив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2, а.с. 103-109).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 12.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не було в повній мірі з`ясовано всі обставини справи, а саме те, що відповідач в повній мірі приймав участь у вихованні та утриманні дітей (подарував дітям належну йому частку квартири, що підтверджується долученим документом; передавав позивачці грошові кошти на утримання дітей, виплачував аліменти, що підтверджується долученими розписками, чеками, банківськими виписками і листами від виконавчої служби; відповідально виконував свої батьківські обов`язки, уважно стежив за здоров`ям дітей і їх умовами проживання, звертався в опіку з приводу факту проживання його дитини на балконі за рішенням дружини) та відповідачка навпаки чинила протидію щодо зустрічі з дітьми. Також апелянт стверджує, що оскаржуване рішення в сильній мірі політизовано та упереджено, підставою для позбавлення батьківських прав служать не фактичні обставини справи, а факт протидії з боку відповідача виїзду дітей до Нідерландів, так в судовому рішенні йдеться про те, що позивач «перешкоджав заповітній мрії дітей вчитися в Нідерландах» (т. 2, а.с. 114-203).

08.11.2019 представник ОСОБА_2 - адвокат Бурякова Марина Євгенівна подала відзив на апеляційну скаргу. Представник позивачки зазначила, що відповідач по справі навмисно не з`являвся в судові засідання, хоча неодноразово був сповіщений про час та дату слухання справи. Крім того сторона позивача та представник третьої особи просили ОСОБА_1 з`явитись в суд надати пояснення та бути присутнім при допиті свідків при опитуванні дітей. Відповідач мав реальну можливість своєчасно подати докази по справі, висловити свою думку щодо допиту дітей та перевірити чи здійснювався тиск на дітей та свідків. На думку позивача відповідач не використовував свої процесуальні права у боротьбі за дітей, він жодного разу не звернувся до суду з проханням не задовольняти позов про позбавлення батьківських прав, не повідомив суд, що він дуже хоче бачити дітей, що любить їх та бажає спілкуватись. Доводи апелянта щодо того, що він не відвідував судові засідання за порадою адвоката є надуманими та не відповідають дійсності, адже представник апелянта-відповідача повідомив суду, що він просив ОСОБА_1 з`явитися та надати хоча б пояснення по справі, але відповідач відмовився. Так само відповідач відмовився від проведення психолого-психіатричної експертизи за участю батьків та дітей, яка б допомогла з`ясувати ставлення дітей до батька.

Представник позивача зауважує, що апелянт не довів в чому полягає порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, які саме обставини не були з`ясовані в процесі розгляду справи та які слід з`ясувати, які докази підлягають додатковому дослідженню чи оцінці. Представник позивача звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги містять лише суб`єктивну думку апелянта щодо інших країн, які він ніколи не відвідував.

Також представник позивача зазначає, що посилання апелянта на те, що він на адресу суду надсилав докази, а вони не надійшли, викликають сумнів, оскільки апелянт не надав поштового підтвердження відправки документів, а також відмітки канцелярії суду. Крім іншого, представник позивача зазначає, що апелянт надав до апеляційної скарги докази, які були зроблені до 2015 року і для розгляду справи не теперішній час не мають значення. В судовому засіданні дві доньки повідомили, що не бачили батька з 2015 року, хоча хотіли з ним спілкуватися.

Окремо, представник позивача зазначає, що апелянт стверджує, що сторони домовились про розподіл майна і про утримання та виховання дітей, відповідач подарував свою частку квартири. Представник зауважує, що вказані обставини потребують уточнень.

Зокрема, щодо розподілу майна представник позивача зазначає, що в період шлюбу сторони придбали два автомобілі, які ОСОБА_1 після розірвання шлюбу та без згоди дружини забрав собі, розпоряджався ними на власний розсуд та в подальшому відчужив їх. Вказані обставини були предметом розгляду в Приморському районному суді м. Одеси.

Щодо утримання дітей та виплати аліментів. Після розлучення сторони домовились про те, що діти залишаються мешкати разом з позивачкою в квартирі, яка належить на праві власності дітям на підставі договору дарування від 04.09.2012. 23.04.2015 Приморським районним судом м. Одеси винесено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Вказане рішення відповідач не виконував. 01.07.2015 було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного рішення. 13.12.2017 відносно ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження на підставі ст. 164 КК України - злісне ухилення від сплати аліментів. Після того як була порушена кримінальна справа та винесені постанови виконавця про обмеження боржника, ОСОБА_1 вимушено сплатив борг по аліментам. Значна сума боргу, яка виплачена підтверджує на думку позивача те, що у відповідача наявні грошові кошти, але він навмисно не бажає матеріально допомагати дітям. ОСОБА_1 додатково матеріально не підтримує своїх дітей, не дарує подарунків та не витрачає грошові кошти на їх розваги.

Щодо квартири в якій живуть діти представник позивача зазначила, що в період шлюбу подружжя ОСОБА_13 володіло фірмою ТОВ «Комплект ЛТД», яка займалась технологічним обладнанням та іншими товарами для сервісу, фірма мала постійний прибуток. ОСОБА_1 подарував свою частку квартири дітям вимушено, в обмін на частку у фірмі, яка належала його колишній дружині - ОСОБА_2 . Відповідно до витягу Державної реєстраційної служби України за 2011 рік про юридичну особу засновниками фірми є ОСОБА_1 та ОСОБА_14 (Дюма на теперішній час). Згідно витягу за 2013 рік засновником значиться лише ОСОБА_1 . Представник позивача пояснює, що в 2012 році ОСОБА_1 поставив умови, за якими в його власності залишається фірма. Позивачка погодилась з вимогою ОСОБА_1 за умовою дарування дітям частки квартири. В свою чергу ОСОБА_1 був згоден подарувати свою частку в обмін на частку ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «Комплект ЛТД», але за умови, що ОСОБА_2 теж подарує свою частку дітям. 04.09.2012 сторони подарували дітям квартиру. На теперішній час у апелянта нова родина. Позивачка зазначає, що одружилась з громадянином Франції - ОСОБА_6 та має наміри виїхати в Королівство Нідерланди на постійне місце проживання разом з дітьми в будинку ОСОБА_6 , який вони облаштували спеціально для проживання дітей. В період з 17.02.2017 по 10.03.2017 усі троє дітей разом з позивачкою за згодою відповідача виїжджали за межі України до Нідерландів та проживали в сімейному будинку. Дітям дуже сподобалось в м. Тілбург, вони знайшли багато друзів, з якими проводили вільний час і вдосконалювали знання англійської мови, а також інших іноземних мов. Представник позивача зазначила, що відповідач надав згоду дітям на виїзд за кордон небезкорисно, а в обмін на борги по аліментам. Після повернення додому в Україну діти самі виявили бажання тимчасово жити в Нідерландах, отримати Європейську освіту, вивчити іноземні мови. Представник позивачки пояснила, що позивачка та діти неодноразово звертались до відповідача з проханнями надати згоду на виїзд дітей за межі України, але відповідач безпідставно відмовлявся. З 2015 року по 2017 рік відповідач не сплачував аліменти в зв`язку з чим виникла заборгованість на суму більш ніж 200 тисяч гривень. Представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 поставив умови, в разі відмови від боргу він надає дозвіл на виїзд дітей на навчання, однак все одно не надав. Представник позивача зазначає, що діти з серпня 2019 року проживають та навчаються в Нідерландах, за весь час ОСОБА_1 ні разу не поцікавився життям дітей. Представник позивача звертає увагу на те, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участь в вихованні дітей, не забезпечує їх потреби, злісно ухиляється від добровільної матеріальної допомоги дітям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не спілкується з ними. В залі судового засідання діти плакали та просили позбавити ОСОБА_1 батьківських прав. Згідно характеристик з місць навчання дітей, відповідач ОСОБА_1 ніколи не був присутній на батьківських зборах, не цікавився навчанням дітей, участі в вихованні та контролі за навчанням не приймав. Відповідач ОСОБА_1 не звертався до правоохоронних органів, до органів опіки та піклування, до суду з заявами про перешкоджання йому у зустрічах з дітьми. Тому сторона позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (т. 3, а.с. 213-231).

20.10.2021 представник ОСОБА_2 - адвокат Бурякова Марина Євгенівна подала заяву про приєднання документів, а саме копії матеріалів виконавчого провадження № 54186220 з виконання рішення в справі № 522/22278/14 про стягнення аліментів (виклику виконавця, постанов про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, накладення штрафу, розрахунок заборгованості по аліментам, витяг з ЄРДР щодо повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КК України, копії матеріалів виконавчого провадження № 66094072 з виконання рішення в справі № 522/9765/17 про стягнення компенсації на користь ОСОБА_2 в сумі 230 000 грн за відчуження майна, що є спільною сумісною власністю (т. 3, а.с. 45-69).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.10.2019 року (головуючий - суддя Гірняк Л.А.) було відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 207-208) та ухвалою від 25.10.2019 року справу призначено до розгляду (т. 3, а.с. 1).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21.02.2023 року суддю ОСОБА_15 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено на колегію суддів під головуванням судді Дришлюка А.І. (т. 3, а.с. 106).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. При розгляді справи у судовому засіданні у присутності представника органу опіки та піклування та матері дітей було вислухано думку дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Батько - відповідач у справі в судове засідання, в якому мало бути заслухано думку дітей не з`явився, про будь-які поважні причини неможливості прибути у судове засідання не повідомив. На підставі встановлених обставин справи та оцінених доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків батька по вихованню, утриманню та розвитку дітей, чим шкодить їх правам та інтересам, тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей.

Тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому суд роз`яснив положення ст. 169 СК України, за якою відповідач не позбавлений можливості у поновленні його батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справ

Як вбачається з матеріалів справи з 01.11.2003 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому вони народили доньку ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 20,21,22)

16.08.2013 рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (т. 1, а.с. 23).

За домовленістю між позивачкою та відповідачем їхні діти залишилися мешкати з позивачкою в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності дітям в рівних частках по 1/3 кожному на підставі договору дарування від 04.09.2012 (т. 1, а.с. 43, 76-77).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2015 в справі № 522/22278/14 позов ОСОБА_14 до ОСОБА_1 був задоволений частково, суд вирішив стягнути на користь ОСОБА_14 щомісячно аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі (т. 1, а.с. 25-26). В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів за різні періоди: від 11.01.2016, від 08.07.2015 (т. 1, а.с. 78,79).

07 червня 2016 року позивачка уклала шлюб в Україні, з громадянином Франції ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 07 червня 2016 року, актовий запис № 674, Серія НОМЕР_1 , а 25 квітня 2017 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_6 було зареєстровано в Нідерландах, м. Тілбург, що підтверджується Витягом з реєстру базової реєстрації (т. 1, а.с. 41).

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 09.11.2017, в квартирі АДРЕСА_2 , проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Квартира в хорошому стані, всі комунікації в робочому стані, діти мають окремі кімнати, шафи для одягу, одяг по сезону в достатній кількості, спальні ліжка, столи для навчання. Для дітей створені всі умови для зростання та всебічного розвитку (т. 1, а.с. 50). Те ж підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов квартири від 26.03.2018 (т. 1, а.с. 141).

Відповідно до довідки про неотримання аліментів, складеною начальником Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 25.04.2018 ОСОБА_2 дійсно не отримувала аліменти з ОСОБА_1 у період з 01.06.2017 по 25.04.2018 згідно з виконавчим листом № 522/22278/14 від 09.06.2015 про стягнення аліментів на утримання трьох дітей у розмірі 3858 грн (т. 1, а.с. 27).

13.12.2017 до ЄРДР було внесено повідомлення ОСОБА_2 про здійснення заходів щодо колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який протягом тривалого часу злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей (т. 1, а.с. 36,37).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 25.04.2018 розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 25.04.2018 становить 155 606 грн (т. 1, а.с. 28-29). В рамках виконавчого провадження № 54186220 з виконання рішення в справі № 522/22278/14 постановою виконавця від 22.01.2018 на майно ОСОБА_1 був накладений арешт (т. 1, а.с. 30-31). Постановою виконавця в рамках цього ж виконавчого провадження від 16.02.2018 щодо ОСОБА_1 було встановлене тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (т. 1, а.с. 32-33), а також тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом (т. 1, а.с. 34-35).

Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР від 16.07.2018 № 01-12/1254 вирішено вважати доцільним надання дозволу на тимчасовий виїзд до 1 року за межі України дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 без згоди батька ОСОБА_1 у супроводі матері ОСОБА_2 . В зазначеному висновку вказано, що ОСОБА_1 на засідання ради опіки та піклування не з`явився, хоча був повідомлений належним чином (т. 2, а.с. 57-59).

Нотаріально засвідченою заявою від 15.11.2017 ОСОБА_6 дав згоду на проживання дітей дружини ОСОБА_2 : доньки ОСОБА_3 , доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 в будинку, який знаходиться в Голландії у м. Тілбург та належить йому на праві приватної власності. Крім того ОСОБА_6 гарантує хороші умови проживання та матеріальне забезпечення дітям його дружини (т. 2, а.с. 75).

14 липня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси в справі № 522/10058/17 ухвалено рішення та надано дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Голландії строком на один рік неповнолітнім дітям ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без дозволу та супроводу батька дітей - ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 60-63). Вказане рішення було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2019 (т. 2, а.с. 64-71).

Відповідно до характеристики, виданої ОСОБА_2 головою правління ОСББ «Горова-5» 12.12.2017, ОСОБА_2 демонструвала себе лише з доброї сторони, батько дітей давно не з`являвся (т. 1, а.с. 49).

Відповідно до характеристики ОСОБА_11 , 2006 р.н., наданої директором Одеської ЗОШ № 56, батько з дитиною не мешкає, життям дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує (т. 1, а.с. 131). Відповідно до характеристики ОСОБА_1 , 2009 р.н., наданої директором Одеської ЗОШ № 56 вихованням та навчанням ОСОБА_5 займається тільки мама ОСОБА_2 , відвідує батьківські збори, батько ОСОБА_1 жодного разу не був присутній на батьківських зборах, не цікавиться навчанням сина та не приймає участі у навчанні та вихованні дитини (т. 1, а.с. 132). Відповідно до характеристики ОСОБА_12 , 2004 р.н., наданої в.о. директора Одеського ліцею ОМР «Приморський» вихованням та контролем за навчанням дитини займається мати - ОСОБА_2 , яка постійно відвідує батьківські збори в ліцеї та приймає участь в житті класу доньки. Батько ОСОБА_1 жодного разу не був присутній на батьківських зборах у ліцеї. Навчанням доньки жодного разу не цікавився та участь у її вихованні та контролі за навчанням не приймав. Мати завжди цікавиться станом її навчання та умовами спілкування з друзями (т. 1, а.с. 133).

Також, в матеріалах справи наявні письмові пояснення дітей (т. 1, а.с. 134-137), а крім того заяви ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які є близькими особами сім`ї, в яких зазначено, що ОСОБА_1 не приділяє уваги та не спілкується зі своїми дітьми, а діти не виявляють бажання спілкуватися з батьком ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 38,39,40).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2018 в справі № 522/12871/18 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та збільшений розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 54-56).

Відповідно до довідки начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 10.06.2019 станом на 10.06.2019 заборгованість за аліментами ОСОБА_1 по примусовому виконанню виконавчого листа № 522/22278/14 погашена в повному обсязі (т. 2, а.с. 32).

Разом з апеляційною скаргою апелянт надав до суду підтвердження регулярної оплати аліментів та несення інших витрат на дітей за період з червня 2013 по червень 2015 року (т. 2, а.с. 157-198).

Однак, в процесі розгляду справи представник ОСОБА_2 - адвокат Бурякова Марина Євгенівна подала заяву про приєднання документів, а саме копії матеріалів виконавчого провадження № 54186220 з виконання рішення в справі № 522/22278/14 про стягнення аліментів: виклику виконавця від 15.02.2021, яким ОСОБА_1 був зобов`язаний з`явитися до виконавця щодо сплати боргу за аліментами, постанова про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 15.07.2021, постанова про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами від 15.07.2021, повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 15.07.2021, постанова про накладення штрафу на ОСОБА_1 від 15.07.2021, розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого станом на 01.07.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 111 946 грн, витяг з ЄРДР від 18.10.2021 щодо повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КК України (т. 3, а.с. 45-69).

07 травня 2018 року орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 у відношенні неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітніх дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи та уваги. ОСОБА_1 на засідання ради органу опіки та піклування не з`явився хоча був повідомлений (т. 1, а.с. 51-53).

Вказаний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не оскаржувався ОСОБА_1 .

Нормативно правова база та оцінка апеляційного суду

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України встановлює для батьків обов`язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частина 1 ст. 164 СК України визначає підстави для позбавлення батьківських прав, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», а саме в п. 15,16 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

За положенням п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Сімейні спори це категорія спорів, яка потребує уважного та ретельного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи та оцінки відповідних доказів на підтвердження чи спростування таких обставин. Особливо вразливими є саме спори щодо позбавлення батьківських прав. Саме дитина та забезпечення її як найкращих інтересів має бути в центрі уваги при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Батьки в рівній мірі зобов`язані цікавитися життям своїх дітей та постійно приймати в ньому участь не зважаючи на те проживають вони разом з ними чи окремо. Мати та батько в рівній мірі несуть відповідальність за своїх дітей, за їх розвиток, забезпечення, створення належних умов для життя та навчання.

Поведінка батьків має бути направлена саме на забезпечення як найкращих умов для існування дитини, при чому спори та конфлікти між батьками, за наявності, мають вирішуватися окремо, без залучення дитини. Для нормального розвитку дитини увага обох батьків є обов`язковою. Існування перманентних конфліктів та спорів впливає на дитину та безпосередньо несе шкоду її здоров`ю, розвитку, реалізації. Батьки мають уникати поведінки, яка травмує дитину. Тим більше не здійснювати умисних дій, які прямо чи опосередковано наносять шкоду дитині.

КЦС ВС в своїй постанові від 10.11.2021 в справі № 390/1418/17 дійшов висновку, що у разі вирішення питання про позбавлення батьківських прав одного з батьків у зв`язку з ухиленням від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд має брати до уваги найкращі інтереси дитини, ураховувати фактичні обставини справи такі, як інтеграцію дитини у нову сім`ю (у разі наявності таких обставин), прив`язаність дитини до нової сім`ї, сприйняття нового чоловіка матері/дружини батька дитини справжніми її батьками, бажання дитини зберегти цю сім`ю, а також відсутність зв`язків у дитини з тим із батьків, щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав. При цьому інтереси дитини превалюють над інтересами батьків, а тому завданням суду є встановлення справедливого балансу між ними.

За ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За обставинами даної справи доказів, які б свідчили про факт спілкування з дітьми відповідач не надав, аліменти у встановленому судом розмірі сплачує не регулярно, про що свідчать вище наведені обставини. Крім того, відповідач не скористався способами захисту своїх прав як батька, не надав до суду доказів намагання брати участь у вихованні дітей та спілкуватися з ними, не звертався до органу опіки та піклування чи до суду за вирішенням питання про встановлення способу та порядку участі у вихованні дітей. Надання відповідачем доказів про сплату аліментів за період з 2013-2015 років не свідчить про те, що відповідач продовжує піклуватися про дітей та бажає з ними спілкуватися.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанова КЦС ВС від 13.07.2022 в справі № 705/3040/18).

В судовому засіданні в суді першої інстанції 06.06.2019 була опитана думка старшої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що ОСОБА_1 вже протягом дев`яти років не проживає з сім`єю. Після розлучення батьків вона ще певний період часу спілкувались, однак спілкування припинилось. ОСОБА_1 обіцяв надати дозвіл на виїзд закордон до міста Париж разом з групою, однак відмовлявся його надавати, після чого почали спілкуватися значно менше. В подальшому ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав, сам не телефонував. Зі святами, в тому числі з днями народженнями не вітає, уваги не приділяє, спілкуватися бажання не виявляє. ОСОБА_3 пояснила, що певний період часу молодші діти частіше спілкувались з батьком, але в подальшому це припинилось. Що також пов`язано з небажанням ОСОБА_1 надати дозвіл на виїзд на екскурсію до Риму молодшому сину ОСОБА_5 . ОСОБА_1 як батька не сприймає, вважає батьком нового чоловіка матері - ОСОБА_6 , з яким дуже часто спілкується, він допомагає з вивченням мови. ОСОБА_3 пояснила, що дуже добре знає англійську мову, на відмінно здала іспити на знання мови на високому рівні та дуже бажає вчитися за кордоном. ОСОБА_3 згодна з позбавленням батьківських прав та вважає, що для неї так буде краще.

В судовому засіданні 18.06.2019 була опитана думка середньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що батьком вважає ОСОБА_6 . З ОСОБА_1 не спілкувалася з восьми років. ОСОБА_1 часто порушував обіцянки, в зв`язку з чим вони з молодшим братом перестали з ним спілкуватися. Сам ОСОБА_1 бажання спілкуватися не виявляв, з днем народження не вітає, уваги не приділяє. Старша сестра раніше перестала спілкуватися з ОСОБА_1 . ОСОБА_4 пояснила, що з ОСОБА_25 спілкуються постійно, проводять сімейні вечори, разом відпочивають, спілкуються за допомогою месенджерів, коли ОСОБА_6 знаходиться у відрядженнях. На запитання чи бажає, щоб ОСОБА_1 позбавили батьківських прав, відповіла «так».

Отже, в судом першої інстанції була з`ясована думка дітей, які підтвердили, що позбавлення батьківських прав для них буде краще.

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування вважав за доцільним позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, як вже було вище зазначено, 07 травня 2018 року орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 у відношенні неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітніх дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи та уваги. ОСОБА_1 на засідання ради органу опіки та піклування не з`явився хоча був повідомлений. Тобто, не скористався своїм правом на подання доказів та пояснень по суті справи. Вказаний висновок ОСОБА_1 не оскаржувався.

В судовому засіданні 16.07.2019 представник ОСОБА_1 відповідач розуміє обставини справи та усвідомлює суть спору, йому було повідомлено, що сторона позивача бажає провести психологічну експертизу за його участю. Також представник відповідача зазначив, що повідомив відповідача про необхідність з`явитися в судове засідання, відповідач мав намір, але не з`явився. Вказані обставини спростовують посилання апелянта щодо невідвідування судових засідань за порадою адвоката.

Отже, ОСОБА_1 , не скористався наданим йому законом правом на захист своїх прав як батька, з дітьми не спілкується, участі в їх вихованні не приймає, життям дітей не цікавиться, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не оскаржував, на засідання органу опіки та піклування, а також на судові засіданні не з`являвся. Тому вище наведені обставини справи свідчать, що саме поведінка відповідача, яка полягала у тривалій бездіяльності, призвела до настання для нього негативних наслідків - позбавлення батьківських прав.

Поведінка відповідача (його бажання спілкуватися з дітьми та приймати участь в їх вихованні) як один з визначальних елементів при вирішенні даного спору була врахована судом першої інстанції при вирішенні справи по суті.

Відомості щодо існування будь-яких спорів між сторонами щодо визначення місця проживання дітей або про порядок спілкування батька з дітьми в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавались.

Отже, враховуючи вище наведене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору.

Апеляційний суд зауважує, що надані апелянтом докази регулярної сплати аліментів впродовж 2013-2015 років не доводить факт участі у вихованні дітей на теперішній час та їх матеріальне забезпечення та не є безумовним підтвердження участі батька у вихованні дітей. Батьки мають постійно нести обов`язок утримувати дітей та брати участь в їх вихованні, а не лише певний проміжок часу. Доводи апелянта про політизованість рішення та ризики й потенційно неналежні умови проживання дітей в іншій країні є безпідставними та необґрунтованими. Апеляційна скарга в цілому містить суб`єктивні роздуми апелянта щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції та належним чином не обґрунтовує в чому саме полягає помилковість висновків суду першої інстанції. Належних та достатніх доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та доводили б обставини, які мають значення для справи та відповідали критерію забезпечення якнайкращих інтересів дитини з боку батька (в тому числі бажання забезпечити належні умови життя, виховання, освіту на високому рівні, розвиток та реалізацію дітей) апелянт до суду не надав.

Як правильно роз`яснив суд першої інстанції відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Таким чином, з врахуванням вище наведених обставин справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України вважає необхідним доповнити рішення суду першої інстанції в частині мотивування та в іншій частині рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року - змінити (доповнити) в частині мотивування. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда