Справа № 404/5519/23
Номер провадження 2-з/404/39/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Павелко І.Л., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт та заборону відчуження на наступне нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 59,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Озерним Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2872, яке на праві власності належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , орган, що видав 3510, 03.10.2019 р., який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , до завершення розгляду судом справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та набранням рішенням суду законної сили.

З 27 листопада 1999 року по сьогоднішній день ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить актовий запис №831, Кіровського райвідділу реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда.

Таким чином, під час шлюбу подружжям було набуто майно, що в розумінні статті 60 Сімейного кодексу України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, як стало відомо заявниці ОСОБА_2 без її відома 17.11.2022 року зняв її з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за якою вона була зареєстрована.

Таким чином, враховуючи викладене вище, є великі побоювання, що ОСОБА_2 (відповідач по справі) після розірвання шлюбу зможе відчужити квартиру, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Кіровського районного суду міста Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Предметом позову є поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частину майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, придбаного ними за час шлюбу, а саме: 14 листопада 2005 року - 3-х кімнатна квартира, загальною площею 59,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Озерним Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2872 (копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно містяться в матеріалах справи).

Підставою позову є те, що ОСОБА_2 подав позов в Кіровський районний суд міста Кіровограда про розірвання шлюбу, в зв`язку з чим було порушено провадження у справі № 404/1950/23.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства с справедливий. неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно дост.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної. творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності с непорушним.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначена позиція висловлена і в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Такі засади поширюються як на вирішення справи по суті, так і на вирішення окремих процесуальних питань.

У відповідності до п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс 16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації її майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, с вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим. щоб забезпечити позивач)' реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права, заяву про забезпечення позову, враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, розумність та співмірність обмеження права власності, наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів, виходячи із заявлених заявником предмету та підстав позову, можна прийти до висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір, а нерухоме майно, на яке просить накласти арешт заявник, належить відповідачу ОСОБА_2 , суд вважає, що вказана заява підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст.149-153, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Забезпечити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом накладення арешту та заборони відчуження на нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 59,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Озерним Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2872, яке на праві власності належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , орган, що видав 3510, 03.10.2019 р., який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , до завершення розгляду справи та набрання рішення суду законної сили.

Копію ухвали направити представнику заявника для пред`явлення її на виконання.

Ухвала підлягає виконанню негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання - 3(три) роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала складена 10.07.2023 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда І. Л. Павелко