Справа №: 398/720/23
провадження №: 2/398/1223/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"10" липня 2023 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

з участі секретаря судового засідання Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання прав і обов`язків забудовника в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею права і обов`язки забудовника житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:130:0022, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 ,яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КР, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 757 від 21.06.1994 року; житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Будучи спадкоємцем першої черги, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса у встановлений законодавством строк з заявою про прийняття спадщини. 25.01.2023 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку. В той же час, постановою приватного нотаріуса від 28.04.2022 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки право власності на спадкове майно не було зареєстровано за померлим та будинок не зданий в експлуатацію. Відповідно до рішення виконкому Олександрійської міської ради №168 від 27.04.1989 року ОСОБА_2 було виділено під забудову земельну ділянку площею 600 кв.м. по про АДРЕСА_1 (в подальшому провулок було перейменовано на вулицю). Будівництво здійснювалося її чоловіком відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 19.06.1989 року та генерального плану, з дотриманням встановлених норм та правил і було завершено в 1996 році. Після завершення будівництва 14.01.1996 року Олександрійським БТІ було складено технічний паспорт на будинок та розпочато процедуру введення його в експлуатацію. Так, 20.01.1997 року ОСОБА_2 звернувся до міської приймальної комісії з заявою про прийняття будинку в експлуатацію, однак процедура введення в експлуатацію не була завершена за його життя. Оскільки спадкодавець за життя не встиг оформити право власності на житловий будинок, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом і просить такий задовольнити.

Ухвалою суду від 20.02.2023 року провадження по зазначеній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання /а.с.30/.

Ухвалою суду від 02.05.2023 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті /а.с.86/.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити (а.с.91).

Представник відповідача Олександрійської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, відзив на позов не подав (а.с.82-83, 90).

Суд на підставі ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01.09.1984 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_4 , що підтверджується світлокопією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.8/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується світлокопією свідоцтва про смерть /а.с.5/.

Після смерті чоловіка позивач звернулася до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та про прийняття спадщини /а.с.37, 50, 55/.

Як вбачається з копії спадкової справи №39/2020 до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Школа О.М., 25.01.2023 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:130:0022, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії КР, виданого 21.06.1994 року виконавчим комітетом Олександрійської міської Ради народних депутатів, на підставі рішення №131 від 24.07.1992 року Олександрійської міської Ради народних депутатів та рішення №219 від 16.06.1994 року, Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №757 від 21.06.1994 року /а.с.69/.

Також, 28.04.2022 року 21.09.2021 року позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №02-31/517 від ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області, в якій зазначено, що право власності на спадкове майно (житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) не було зареєстроване належним чином /а.с.51-52/.

Відповідно до витягу з рішення виконкому Олександрійської міської Ради народних депутатів №168 від 27.04.1989 року ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 600 кв.м. по про АДРЕСА_1 (в подальшому провулок було перейменовано на вулицю)/а.с.13/.

Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 30.05.1989 року, який зареєстровано в журналі забудовників за №5873/40 25.09.1989 року та генерального плану, померлим ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено будівництво житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями /а.с.14-16/.

14.01.1996 року Олександрійським БТІ було складено технічний паспорт на вищевказаний будинок, власником якого зазначено ОСОБА_2 /а.с.17-19/.

20.01.1997 року ОСОБА_2 звернувся до міської приймальної комісії з заявою про прийняття будинку в експлуатацію після закінчення його будівництва /а.с.20/.

27.01.1997 року міською приймальною комісією було складено акт приймання в експлуатацію завершеного будівництвом житлового будинку та господарських будівель індивідуального забудовника /а.с.21/.

Однак процедура введення в експлуатацію не була завершена за життя ОСОБА_2 , згідно архівної довідки КП «ОМБТІ» №1189 від 06.09.2021 року будинок в експлуатацію не зданий. Права забудовника за адресою: АДРЕСА_1 , за архівними даними належало ОСОБА_2 /а.с.12/.

Відповідно до довідки №150 виданої квартальним комітетом 21.11.2020 року ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На момент його смерті за вказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 - дружина/а.с.38/.

Згідно статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_2 та звернулася до приватного нотаріуса у встановлений законом строк для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у частині першій статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника, входять до складу спадщини. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Правильною визнано практику судів щодо визнання за спадкоємцем прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Вказане узгоджується із правовою позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р.

Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду.

Зі змісту пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, визнання відповідачем позову, виходячи з підстав, які викладені нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач набув право на успадкування прав та обов`язків забудовника житлового будинку, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Керуючись ст.ст. 4-5, 10, 12-13, 19, 76-81, 89, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1262, 1268, 1269-1270, 1297 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання прав і обов`язків забудовника в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , ІНН: НОМЕР_1 ) усі права та обв`язки забудовника житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарсько-побутовими будівлями, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.07.2023 року.

Суддя : Л.І. Стручкова