Номер провадження: 22-ц/813/7332/23
Справа № 523/849/21
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ транс», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Північтранс»,

на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північтранс» про спонукання до виконання мирової угоди,

встановив:

У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північтранс» про спонукання до виконання мирової угоди.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північтранс» про спонукання до виконання мирової угоди задоволено частково.

21 червня 2023 року до Суворовського районного суду м. Одеси через систему Електронний Суд представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Північтранс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 600 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Північ транс» в інтересах якого діє генеральний директор Мальцев В.М. звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати оскаржуване додаткове рішення та відмовити у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку із залишенням поза увагою судом першої інстанції заяви про заміну сторони відповідача його правонаступником оскаржуване додаткове рішення було ухвалено відносно неналежного відповідача, а окрім того було позбавлено останнього можливості надати свої заперечення щодо заяви. Скаржник також звернув увагу на те, що сторона позивача, у порушення вимог ч.1 ст. 134 ЦПК України, не надала суду попереднього розрахунку судових витрат, а звернулась до суду із відповідною заявою, до якою долучила докази понесених витрат зі спливом визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку, не заявивши про його поновлення. Окрім того, скаржник зауважив, що представником відвідача не надано до суду акту виконаних робіт, що позбавляє суд можливості пересвідчитись у надані адвокатом вищезазначених послуг та їх прийнятті позивачкою.

Одеським апеляційним судом протокольною ухвалою від 19 грудня 2023 року залучено ТОВ «Північтранс», як правонаступника ПАТ «Північтранс».

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Колегія суддів погоджується із зауваженнями скаржника щодо пропуску представником позивача пресічного строку для подання доказів, понесених стороною витрат у зв`язку з розглядом справи, визначеного ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином строк звернення до суду із заявою про долучення доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лишеті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки, зокрема, залишення заяви без розгляду.

Поновлення процесуального строку без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Так, зважуючи на те, що рішення у справі було постановлено 14 червня 2023 року, строк, визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України сплив 19 червня 2023 року.

Однак, у поданій до суду першої інстанції заяві від 21 червня 2023 року представником позивача не наведено жодних об`єктивних перешкод у реалізації права на подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у встановлений законом п`ятиденний строк після ухвалення рішення по суті спору, відповідна заява взагалі не містить клопотання сторони про поновлення пропущеного процесуального строку.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Отже, безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість у справі, яка переглядається, позивач та її представник не вказали, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Сторона позивача не навела змістовних і вагомих доводів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати її процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довела, що в цій справі можливість вчасного подання нею доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від її волевиявлення. Водночас пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача та/або її представника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія 97" проти України").

Апеляційний суд зауважує також і про те, що з матеріалів справи убачається, що долучені представником позивача до заяви від 21 червня 2023 року докази датовані не пізніше ніж 18 січня 2021 року.

Викладене вище залишилось поза увагою суду першої інстанції, який вирішив питання про ухвалення додаткового рішення не перевіривши дотримання заявником визначених ч.8 ст. 141 ЦПК України строків для звернення до суду із заявою про долучення доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та не прийнявши жодного рішення щодо цього процесуального питання.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З наведеного убачається порушення судом норм процесуального права, які відповідно до пункту 4 статті першої, абазу 2 частини другої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування додаткового рішення, оскільки такі порушення призвели до неправильного вирішення справи, а саме під час розгляду поданої заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі суд не перевірив, чи пропущено стороною позивача строк для звернення до суду із зазначеною заявою, а якщо так, то поважність причин його пропуску та наявність законних підстав для його поновлення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ транс», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Північтранс», задовольнити частково.

Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 адвоката Серебрій Галини Григорівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північтранс» про спонукання до виконання мирової угоди залишити без розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов