ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І.,Лобова О.А.

секретар: Андрейко Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова Станіслава Давидовича про скасування нотаріальних дій по переоформленню права власності на житло

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 49362414 від 25.10.2019 Приватного нотаріуса ХМНО Харківській області Клопотова С.Д. про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вимоги позову мотивує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 , яка придбана на підставі договору дарування від 13.12.2004, а не за кредитні кошти. Разом з позивачем у квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_3 , 2004 року народження, ОСОБА_4 , 2013 року народження, ОСОБА_5 , 2006 року народження, та ОСОБА_6 . Позивачем надано в іпотеку АТ «Альфа Банк» вищевказану квартиру згідно договору іпотеки від 28.11.2007 в забезпечення наданих ОСОБА_7 договорів про надання валютних кредитів на загальну суму 100000 доларів США. У договорі визначено, що квартира використовується як місце постійного проживання позивача та членів його родини. Позивач про укладання цього договору дізнався у червні 2020, так як не розуміє української мови та не читає її. Договором не надавалось право іпотекодержателя здійснювати реєстрацію прав власності на предмет іпотеки, не зазначено, яке саме житлове приміщення повинно надати позивачу у випадку переоформлення прав власності на квартиру. 04.05.2020 до квартир прийшли невідомі особи та почали за допомогою дрилі висвітлювати замок на дверях з метою виселення мешканців. Після приїзду поліції, невідома особа, яка в подальшому назвалася працівником АТ «Альфа Банк» сфотографувала квартиру та написала зобов`язання щодо звільнення квартири до 30.06.2020. В подальшому, після отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що 25.10.2019 приватний нотаріус прийняв рішення про державну реєстрацію права власності, яким перереєстровано квартиру на ТОВ «Кредитні ініціативи». Проте, без наявності доказів отримання позивачем та ОСОБА_7 по кредитному договору вимог про сплату боргу, без наявності повідомлень про їх відправлення та одержання, без оцінки квартири, нотаріальної згоди позивача на відчуження квартири в порушення вимог чинного законодавства, 22.06.2019 зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на квартиру позивача. На підставі таких порушень, позивача вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є недобросовісним набувачем.

Представника відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» проти задоволення позову заперечував , зазначив , що доводи позивача є необґрунтованими, належними доказами не підтвердженими, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_2 оскаржив вказане рішення , подавши апеляційну скаргу через свого представника ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини, що мають значення для справи .

В обгрунтування скарги ОСОБА_1 вказує, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , яка не було придбана ним за кредитні кошти, доказом даного факту є договір дарування квартири від 13.12.2004 року , зареєстрований КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі 14.12.2004 року.

Позивачем було надано в іпотеку АТ «АльфаБанк» свою вищевказану квартиру згідно договору іпотеки від 18.11.2007 року , в забезпечення наданих ОСОБА_7 договорів про надання валютних кредитів на загальну суму 100 000 доларів США . Про вказане свідчить п.2.2. договору іпотеки . Більше того, спірна квартира використовується як місце постійного проживання позивача та членів його сім`ї.

Скаржник вказує, що особою яка звернулась за переоформленням квартири не було надано нотаріусу документів про її оцінку , зареєстрованих в установленому законом прядку у відповідному реєстрі та доказів спливу 30 днів після одержання Позивачем та особою яка брала кредит , вимоги про сплату боргу , а також договору кредиту та документів згідно яких вона є Іпотекодержателем , а також згоди позивача у письмовому вигляді про відчуження своєї квартири.

Апелянт просить скасувати рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2020 року та прийняти нове рішення, яким скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер: 49362414 від 25.10.2019 року Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова Станіслава Давидовича про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , , права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Від представника ТОВ «Кредитні ініціативи» Голосної В.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач вказує , що ТОВ «Кредитні ініціативи» цілком законно набуло права власності на спірну квартиру , приватний нотаріус діяв в межах своїх повноважень та законно здійснив реєстрацію права власності.

Також відповідач вказує, що кредитний договір від 29.11.2007 року , є таким , що надавався для розвитку бізнесу , а відтак не є споживчим та дія ЗУ «Про мараторій» не може розповсюджуватися на дані правовідносини. Більше того позивачем не надано жодного допустимого доказу, що свідчив би про те, що спірна квартира є єдиним житлом позивача.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку .

Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору дарування від 13.12.2004 квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_8 .

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_7 про надання валютних коштів в розмірі 100000 доларів США між ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк» укладений 29.11.2007 договір іпотеки SMERS00389/1, посвідчений нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. р/н 4431, відповідно до умов якого ОСОБА_2 як іпотекодавець передає ЗАТ «Альфа-Банк» як іпотекодержателю у іпотеку нерухоме майно - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору факторингу від 30.09.2009 ТОВ «Кредитні ініціативи» з одної сторони та ПАТ «Альфа-Банк» з другої сторони уклали договір, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» передає грошові кошти в розпорядження ПАТ «Альфа-Банк» за плату, а останнє зобов`язується відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі, за договором іпотеки № SMERS00389/1, посвідченим 29.11.2007 приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В., зареєстрованим в реєстрі за №4431.

Такі обставини підтверджено копіями договору дарування квартири від 13.12.2004, договору іпотеки № SMERS00389/1 від 29.11.2007, договору факторингу від 30.09.2009, договору передачі прав від 20.10.2017 (а.с.11-16, 53-58).

Відповідно до ст..6 Іпотечного договору, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: п.6.2 на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметеся застереження, що міститься у п.6.3 цього договору.

Пунктом 6.3 визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання може здійснюватися одним із зазначених нижче способів.

У відповідності до Іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.38 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно відповіді наданої Департаментом реєстрації Харківської міської ради наданої на вимогу Харківського апеляційного суду за ухвалою від 17 червня 2021 року про витребування документів , встановлено слідче.

Повідомлено, що документи щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійсненої 25.10.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріальнго округу Клопотовим Станіславом Давидовичем ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) , індексний номер 49362414 від 25.10.2019 за ТОВ «Кредитні ініціативи» ) до відділу архівної робот Департаменту реєстрації Харківської міської ради на збереження не передавалась.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач набув право власності у добровільному порядку за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком з огляду на слідуюче .

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 898-IV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону № 898-IV (у відповідній редакції) способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є: 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки районного суду , щодо того що посилання позивача про порушення мораторію не ґрунтуються на законі, оскільки заставне майно набуте позивачем не за кредитні кошти а шляхом укладення договору дарування, крім того іпотечний договір містить застереження про задоволення вимоги іпотекодержателя, тобто позивачем надано згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі порушення зобов`язання. У зв`язку із чим відповідач набув право власності у добровільному порядку за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі.

Так , дійсно з матеріалів справи встановлено, що 11.09.2019 ТОВ «Кредитні ініціативи» направили позивачу та ОСОБА_7 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.(а.с.49-51)

25.10.2019 приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим С.Д. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки № SMERS00389/1 від 29.11.2007, серія та номер 4431 (а.с. 8-10).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийняв до уваги інформацію надану ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо того , що позивачу направлялась вимога , та позивачем протягом 30 днів заборгованість погашено не було у зв`язку із чим ТОВ «Кредитні ініціативи» мало законне підґрунтя для оформлення права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за собою.

Проте колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду , адже із наданих відповідачем суду доказів, неможливо встановити , чи отримував ОСОБА_2 (повідомлення) вимогу від 12.09.2019 року , на яку ТОВ «Кредитні ініціативи» посилається у своєму відзиві.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Так, з матеріалів справи вбачається , що іпотекодавцем є ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_7 , тобто відмінні особи .

Стягнення звернуто на майно належне ОСОБА_2 на праві приватної власності . Відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» надано суду копію рекомендованого повідомлення щодо направлення поштового відправлення на адресу іпотекодавця повідомлення(вимоги) від 11.09.2019 року. Проте , ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано жодних доказів на підтвердження отримання іпотекодавцем вказаного повідомлення.

Відтак , державна реєстрація права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» була здійснена 22.10.2019 року без урахування тридцятиденного терміну на погашення заборгованості , адже за відсутності відомостей щодо отримання ОСОБА_2 неможливо встановити з якої дати почався перебіг тридцятиденного терміну на погашення заборгованості.

Крім того , судом першої інстанції при вирішенні справи було залишено поза увагою те , що ТОВ «Кредитні ініціативи» будь-яких доказів у спростування того, що ОСОБА_2 використовує спірний будинок як місце постійного проживання суду не надав, а також не довів, що ОСОБА_2 має на праві власності інше житлове приміщення.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідним законом, є стаття 109 ЖК України, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення.

Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина третя статті 109 ЖК України). Тобто починає діяти частина друга статті 109 ЖК України щодо можливості виселення з одночасним наданням іншого постійного житлового приміщення.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, було роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону № 898-IV та статті 109 ЖК України. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на житлове приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК України. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) погодилася з такими висновками.

У постановах від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19) та від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19) Велика Палата Верховного Суду визначила, що в разі якщо сторони договору іпотеки передбачили в ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону № 898-IV та у частині третій статті 109 ЖК України процедури.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК України. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.

В разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону № 898-IV та частин першої - третьої статті 109 ЖК України, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу».

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на спірну 14.12.2004 року на підставі договору дарування , р.№4450, 13.12.2004(а.с.10)

Відтак, неможливо було здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому поряду у зв`язку із тим, майно було придбане громадянином не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Тож, враховуючи, що відповідачем не надано до суду першої інстанції та апеляційного суду доказів отримання позивачем вимоги іпотекодержателя про погашення заборгованості, доказів завершення 30-денного строку з дня отримання іпокодавцем письмової вимоги про усунення порушення , суд першої інстанції, ухвалив необґрунтоване рішення про відмову в позові ОСОБА_2 , у зв`язку із чим рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2020 року підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_2 задоволенню.

Відповідно до п.2,ч.1,ст.. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пп.3-4, ч.1,ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційну скаргу задоволено, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи підлягають компенсації .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер: 49362414 від 25.10.2019 року Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотаова Станіслава Давидовича про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , , права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу позову у сумі 1262 грн. та апеляційної скарги 1262 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді : А.І.Дорош

О.А. Лобов