07.07.2023 Провадження по справі № 2/940/250/23
Справа № 940/424/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 липня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю за місцем її проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що вона та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2006 року по 29.08.2014 року, від якого мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Питання про місце проживання дитини на розгляд суду сторонами не виносилось. Дитина з жовтня 2008 року проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні. Зазначена квартира належить позиваці на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Протягом 9 років позивачка з відповідачем не підтримують зв`язок, фінансової участі та будь якої допомоги відповідач не здійснює. Разом з тим, позивачці не відомо місце знаходження відповідача, в результаті чого в неї відсутня можливість отримання від нього дозволу на реєстрацію місця проживання дитини разом з нею. Крім того, відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дитина отримує первинну медичну допомогу лікаря-педіатра КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва від 19.04.2018 року та законним представником дитини є позивачка. Також, відповідно до довідки гімназії № 59 імені О.М. Бойченка міста Києва № 36 від 30.03.2023 року, ОСОБА_3 дійсно навчається у 8-Г класі вказаної гімназії на дистанційній формі навчання. Отже, наявні усі підстави для визначення проживання дочки ОСОБА_3 з матір`ю.

У підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 не прибула, до суду надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 58).

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не прибув, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 56-57).

У підготовче засідання представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не прибув, до суду надав пояснення, що правових підстав щодо надання висновку з розв`язання спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , 28.10.2008 року, немає, оскільки вона досягла віку з якого сама визначає з ким з батьків їй проживати (а.с. 47).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому засіданні.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

У підготовчому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач з 29.04.2006 року по 29.08.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2014 року про розірвання шлюбу та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.11.2008 року (а.с. 16-19).

Позивачка разом із дочкою проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачці на праві спільної часткової власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1994 року та копією акту від 03.04.2023 року (а.с. 24, 28).

Відповідно до копії декларації № 0000-0119М-ММТН про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 19.04.2018 року неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує первинну медичну допомогу лікаря-педіатра КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва (а.с. 22-23).

Згідно копії довідки № 36 від 30.03.2023 року виданої гімназією № 59 імені О.М. Бойченка міста Києва, вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається у 8-Г класі вказаної гімназії на дистанційній формі навчання (а.с. 25).

Згідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину і основні напрямки виховного процесу - це виховання дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, Вітчизни; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. Це визначено ст. 150 СК України.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно зі ч. 2, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частина 4 ст. 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, судом встановлено, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дитини разом з позивачкою.

Дослідивши всі письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 155, 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 200, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її проживання в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного рішення: 13.07.2023 року.

Суддя: Т.П. Косович