ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 677/197/21

Провадження № 22-ц/4820/1206/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2023 року (суддя Гладій Л.М.) за позовом ОСОБА_3 до Заслучненської сільської ради, треті особи: приватний нотаріус Шлейник Марія Степанівна, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до Заслучненської сільської ради, треті особи: приватний нотаріус Шлейник М.С., Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування вимог позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,47 га, кадастровий номер :07:004:0037. 18 вересня 2019 року на підставі заяви ОСОБА_2 була відкрита спадкова справа № 139-2019 до майна ОСОБА_4 22 жовтня 2019 року позивач також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини ОСОБА_4 . Однак, 22 травня 2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Із урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну частку (пай) кадастровий номер :07:004:0037, загальною площею 3,4699 умовних кадастрових гектари, яка знаходиться на території Заслучненської сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

У червні 2021 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її тітка ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,47 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :07:004:0037, що знаходиться на території Заслучненської сільської ради, та яку вона заповіла їй ОСОБА_2 на підставі заповіту, посвідченого 04.03.2016 року секретарем виконавчого комітету Заслучненської сільської ради. Позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом подання нотаріусу відповідної заяви. В ході оформлення спадщини вона дізналася про наявність заповіту від імені ОСОБА_4 на ОСОБА_3 , згідно якого спадкодавець ОСОБА_4 заповіла вищевказану земельну ділянку для останньої. Вважає даний заповіт недійсним, так як він не відповідає дійсній волі ОСОБА_4 та складений внаслідок застосування щодо неї заінтересованими у цьому особами обману, а також з порушенням встановленого законом порядку посвідчення. Зокрема, вона перебувала із тіткою у добрих відносинах та здійснювала постійний за нею догляд, який вона потребувала за віком та станом здоров`я. Вона підтримувала постійне спілкування із нею, щодня відвідувала її за місцем проживання, купувала та приносила продукти харчування, у всьому допомагала по господарству та в побуті, а також надавала іншу необхідну допомогу.

В травні 2019 року ОСОБА_4 на прохання та запрошення ОСОБА_3 декілька днів гостювала у неї у сусідньому селі, та після цього повернулася на проживання до свого будинку, у якому і померла. ОСОБА_4 нічого про зміну її заповіту не розповідала, а навпаки неодноразово в розмовах підтверджувала, що вона дуже вдячна їй за надану допомогу та підтримку, і бажає щоб зазначена земельна ділянка була успадкована саме нею. Однак, остання скориставшись довірою ОСОБА_4 до неї, обманним шляхом, отримала підпис ОСОБА_4 на оспорюваному заповіті. Крім того, оспорюваний заповіт не містить власноручного запису заповідача ОСОБА_4 про особисте перечитування його тексту перед підписанням, що є прямим доказом того, що остання його особисто не перечитувала, інакше, у противному випадку здійснила б на заповіті відповідний власноручний підпис. Крім того, оспорюваний заповіт посвідчений секретарем Великозозулинецької сільської ради, яка у встановленому законом порядку не була уповноважена на вчинення нотаріальних дій на території зазначеної сільської ради, не мала права посвідчувати його.

Із урахуванням викладеного ОСОБА_2 просила суд визнати заповіт від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 посвідчений 17.05.2019 року секретарем Великозозулинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області Колеснік О.П. за реєстровим №203 недійсним, а також стягнути понесені нею судові витрати у справі.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2023 року в позові ОСОБА_3 до Заслучненської сільської ради, треті особи: приватний нотаріус Шлейник Марія Степанівна, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за заповітом відмовлено; в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту недійсним відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні основного позову ОСОБА_3 з тих підстав, що обраний нею спосіб захисту права не відповідає способу, визначеному законом, так як у даному випадку порушене право на спадкування підлягає захисту в порядку визнання права на земельну ділянку, а не на земельну частку(пай).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції з урахуванням приписів статті 1247 ЦК України щодо загальних вимог до форми заповіту та частин 1,2 статті 1257 ЦК України щодо нікчемності та недійсності заповіту, виходив із недоведеності позивачем позовних вимог, в тексті заповіту відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 через фізичні вади не могли сама прочитати заповіт, не було встановлено такого фату і під час судового розгляду, крім цього, заповіт складений та посвідчений уповноваженою особою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що заповіти можуть посвідчуватись не будь-якою посадовою особою або службовою особою органу місцевого самоврядування, а лише уповноваженою особою за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування про покладення на таку особу повноважень про вчинення таких дій. Судом не встановлено факту прийняття Великозозулинецькою сільською радою рішення про покладення на секретаря цієї сільської ради обов`язків вчинення нотаріальних дій. Із змісту оскаржуваного заповіту всупереч вимогам п.1.4. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом МЮ України від 11.11.2011 року №3306/5 він не містить власноручного запису заповідача про особисте перечитування його тексту перед підписанням, що є прямим доказом того, що ОСОБА_4 його особисто не перечитувала, інакше, у відповідності до зазначених вимог законодавства здійснила б на заповіті відповідний власноручний запис. Викладене свідчить про істотне порушення встановленого законом порядку складення та посвідчення оспорюваного заповіту, що є підставою для визнання його недійсним в судовому порядку. Крім того, апелянт переконана, що ОСОБА_4 не мала наміру та бажання заповідати власну земельну ділянку площею 3,47 га для ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Глухенький С.О. вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, такою що не містить жодного належного правового обґрунтування, що були б підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник апелянтки ОСОБА_2 , адвокат Сидорук Д.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК. України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні основного позову ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за заповітом сторонами не оскаржується, а отже апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Рішенням сесії Заслучненської сільської Ради народних депутатів № 20 від 29 січня 2002 року ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку, площею 3,47 га, розташовану на території Заслучненської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 787959, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 861.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 19 травня 2020 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,4699 га, яка знаходиться на території Заслучненської сільської ради Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну ділянку розміром 3,47 га, кадастровий № :07:004:0037, яка належить їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 787959.

За заповітом від 04 березня 2016 року, зареєстрованим в реєстрі за № 17, ОСОБА_4 заповіла своїй племінниці ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4700 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія Р1 № 787959.

За заповітом від 17 травня 2019 року, зареєстрованим в реєстрі за № 23, посвідченим ОСОБА_5 , секретарем Великозозулинецької сільської ради, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 , земельну ділянку розміром 3,47 га, яка належить їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія Р1№ 787959, кадастровий № :07:004:0037, в якому містяться записи: «Заповіт записаний мною, секретарем Великозозулинецької сільської ради зі слів ОСОБА_4 », «Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_4 », «Заповіт підписано гр. ОСОБА_4 у моїй присутності», «Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено».

Із матеріалів спадкової справи № 139-2019 до майна померлої ОСОБА_4 , заведеної приватним нотаріусом Шлейник М.С. вбачається, що 18 вересня 2019 року ОСОБА_2 , звернулась із заявою про прийняття спадщини, а 22 жовтня 2019 року заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_3

22 травня 2020 року ОСОБА_3 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Рішенням першої організаційної сесії Вилекозозулинецької сільської ради від 04.11.201р року № 1 обрано секретарем Великозозулинецької сільської ради Колеснік Олесю Павлівну.

Згідно рішення виконавчого комітету Великозозулинецької сільської ради від 26.11.2015 року №5 ОСОБА_5 уповноважено вчиняти дії передбачені ч.1 ст.37 ЗУ «Про нотаріат».

Згідно із статтею 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом ст.1251 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Частиною восьмою статті 1252 ЦК України встановлено, що до заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення статті 1247 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочинів здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено систему місцевого самоврядування, яка включає територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районі та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

За ч.1 ст.11, ч.ч. 1,3 ст. 12 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданні.

Підпунктом 5 пункту «б» частини 1 ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Згідно ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) виконавчий комітет сільської, селищних, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних).

За змістом пунктів 1, 2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат» мають право посвідчувати заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення таких дій.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (абзац 1 частини другої статті 1248 ЦК України).

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним (абзац 2 частини другої статті 1248 ЦК України).

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (абзац 3 частини другої статті 1248 ЦК України).

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (частина друга статті 1253 ЦК України).

Згідно із частиною першою статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За частиною 2 статті 1257 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз вказаних норми, дає підстави для висновку що:

за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом;

нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення таких дій.

право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права;

свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача;

свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання;

кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.

тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

У справі, що переглядається суд першої інстанції при відмові в задоволенні позову про визнання недійсним заповіту, врахувавши, що «заповіт з слів спадкодавця записано вірно», про що є відмітка ОСОБА_4 і її підпис у заповіті від 17.05.2019 року врахувавши, що: свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках, і саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту, відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України, має наслідком нікчемність заповіту, а також те, що даний заповіт посвідчений посадовою особи, на яку рішення виконавчого комітету Великозозулинецької сільської ради від 26.11.2015 року №5 покладено вчинення таких дій, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2023 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк