КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2083/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович, про визнання недійними договору про поділ спільного сумісного майна подружжя та договору про внесення змін до цього договору, застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним з моменту укладення договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 29 травня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 10922, та договір про внесення змін до цього договору від 14 серпня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 14686; застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя; зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 оригінали попередніх договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09 липня 2019 року, укладених між ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» та ОСОБА_2 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Драною Н. М. та зареєстрованих в реєстрі за № № 1477, 1478, 1479, 1480, 1481, 1482, 1483, 1484.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

07 лютого 2022 року представник відповідача - адвокат Петрова О.О. подала до суду відзив на позовну заяву із заявленим клопотанням про поновлення процесуального строку на його подання та доказами направлення відзиву засобами поштового зв`язку іншим учасникам справи.

11 лютого 2022 року представник позивача - адвокат Котенко Ю.Ю. надіслала до суду клопотання повернення відзиву відповідача без розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року відмовлено у задоволені клопотання представника ОСОБА_1 - Петрової О.О. про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов.

Задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - Котенко Ю.Ю. про повернення відповідачу відзиву без розгляду.

Відзив на позовну заяву, поданий представником ОСОБА_1 - Петровою О.О. , залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відзив на позов стороною відповідача подано з пропуском строку, встановленого частиною сьомою статті 178 ЦПК України та визначеного в ухвалі про відкриття провадження у справі, доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність обставин, що перешкодили відповідачу своєчасно подати відзив на позов, суду не надано. Підстав для поновлення строку для подання відзиву на позов судом не встановлено, а наведені у клопотанні підстави щодо несвоєчасного подання відзиву, пов`язані із заміною представника у справі, не є поважною причиною пропуску вказаного строку. Посилаючись на вказані обставини, вимоги статей 126, 127, 178 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, поданого представником ОСОБА_1 - Петровою О.О .

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач через представника - адвоката Петрову О.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального й неправильного застосування норм матеріального права, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання представника позивача про повернення відзиву без розгляду та задовольнити клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов, прийнявши його до розгляду.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, які зумовили пропуск строку на подання відзиву на позовну заяву представником відповідача - адвокатом Петровою О.О., а саме: ОСОБА_1 не має юридичної освіти, тому не мала змоги самостійно підготувати процесуальні документи по суті спору. Договір про надання правової допомоги був укладений відповідачем з АО «Кепіталс» тільки 20 грудня 2021 року, однак позовна заява з додатками є об`ємною і складною, тому адвокату потрібен був час для ознайомлення з матеріалами справи, підготовки і узгодження з клієнтом правової позиції по справі. Після відкладення розгляду справи 20 грудня 2021 року, реальна можливість подати відзив з письмовими доказами з'явилася лише 07 лютого 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 червня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Петрової О.О. на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Петрової О.О. задоволено Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 червня 2022 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у складі: судді-доповідача - ОСОБА_5., суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 року № 1131/06.1-01/23 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 755/15469/21 (а/п 22-ц/824/2083/2023) у зв`язку зі звільненням у відставку судді-доповідача ОСОБА_5 з посади судді Київського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 06 червня 2023 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 року визначено колегію суддів для розгляду вказаної справи у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Голуб С.А., судді: Писана Т.О., Таргоній Д.О.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилом пункту 10 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 14 вересня 2021 року ОСОБА_2 пред`явив до місцевого суду позов до ОСОБА_1 про визнання недійними договору про поділ спільного сумісного майна подружжя та договору про внесення змін до цього договору, застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Визначено дату проведення підготовчого судового засідання на 03 грудня 2021 року. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та вказано, що у зазначений строк відповідачі мають право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та долученими до неї додатками відповідач ОСОБА_1 отримала особисто 01 грудня 2021 року (а.с. 88, 135, т. 2).

07 лютого 2022 року за вх. № 7074/1 представником ОСОБА_1 - адвокатом Петровою О.О. подано безпосереднього до суду відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого порушено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на його подання.

21 лютого 2022 року за вх. № 9652 до суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника позивача - адвоката Котенко Ю.Ю. про повернення відзиву відповідача без розгляду.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановлено процесуальним законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (стаття 174 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, сьомою, восьмою статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У статті 191 ЦПК України передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право, зокрема надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вказані норми сприяють уникненню зловживань відповідачем (його законними або уповноваженими представниками) процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів (доказів) в будь-який час на стадії розгляду справи.

При поданні заяв по суті справи відповідач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

У справі, яка переглядається, встановлено та визнається сторонами, що ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та долученими до неї документами відповідач отримала 01 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку, а тому кінцевим строком подання відзиву на позовну заяву було 16 грудня 2021 року.

Проте, відзив був поданий до суду представником відповідача лише 07 лютого 2022 року і хоча в його прохальній порушувалося питання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання такого виду заяви по суті справи, втім відповідна мотивація цього клопотання відсутня.

Натомість, у підготовчому судовому засіданні 24 травня 2022 року представник - адвокат Петрова О.О. посилалася на те, що ОСОБА_1 не має юридичної освіти та неспроможна самостійно вести справу в суді, скористалась правом на правову допомогу, уклавши договір про надання правничої допомоги 20 грудня 2021 року, а оскільки для підготовки відзиву необхідно було зібрати докази на спростування позиції позивача, то він поданий лише 07 лютого 2022 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів відзначає, що під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лишеті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк.

Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Крім того, розумні строки в цивільному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поновлення процесуального строку без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Отже, безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені обставини процесуальних відносин сторін та зазначені вимоги закону і практики ЄСПЛ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені клопотання представника ОСОБА_1 - Петрової О.О. про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та залишення його без розгляду на підставі статей 126, 127, 178 ЦПК України, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви та доданих до неї матеріалів відповідач особисто отримала засобами поштового зв`язку ще 01 грудня 2021 року, а її представником не наведено поважних причин, які об`єктивно перешкоджаливідповідачу реалізувати своє право на подання відзиву у встановлений п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали.

Юридична необізнаність ОСОБА_1 є суб`єктивною обставиною для вирішення питання поновлення пропущеного строку та не являється належним підтвердженням того, що перешкоджало їй звернутись самостійно або через уповноваженого представника з відзивом вчасно, тобто у строк, який встановлений законом і судом, для подання відзиву на позовну заяву після отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, які саме обставини зумовити подання відзиву на позовну заяву 07 лютого 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом, а також розумного строку після отримання судового рішення, оскільки у позивача були наявними всі матеріали позовної заяви, а право на подання доказів у справі, яка розглядається в порядку загального позовного провадження, можливо реалізувати протягом всього часу підготовчого провадження.

Той факт, що ОСОБА_1 уклала з АО «Кепіталс» договір про надання правової допомоги тільки 20 грудня 2021 року не має істотного значення для правильного вирішення спірного питання про поновлення процесуального строку, адже зазначені обставини мали місце вже поза межами строку, встановленого законом та судом на подання відзиву на позовну заяву.

Колегія суддів наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість у справі, яка переглядається, відповідач та її представник не вказали, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Сторона відповідача не навела змістовних і вагомих доводів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати її процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довела, що в цій справі можливість вчасного подання нею відзиву на позовну заяву не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від її волевиявлення. Водночас пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку відповідача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені клопотання представника ОСОБА_1 - Петрової О.О. про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та залишення його без розгляду є законним і обґрунтованим, оскільки відповідач пропустила строк на подання відзиву до суду та не вказала жодних причин щодо поважності його пропуску.

За таких обставинколегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскаржувана ухвала суду першої інстанції у даній справі відповідає обставинам справи та постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства, обґрунтованіпідстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового забору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній