Номер провадження: 22-ц/813/6124/23
Справа № 501/3011/22
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 квітня 2023 року, ухвалено судом у складі судді Петрюченко М.І.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої зазначила, що 09.02.2008 року уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначила, що подружні відносини припинились, сім`я розпалась, шлюб носить формальний характер.

ОСОБА_1 просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.02.2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 39 від 09.02.2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено частково. Суд розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.02.2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 39 від 09.02.2008 року.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що подальше спільне життя подружжя не склалось, сторони припинили стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення та збереження сім`ї неможливо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 квітня 2023 року, та постановити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано оцінки обставинам викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченням на відповідь на відзив в частині вимушеної неможливості спільного проживання сторін. На підтвердження факту спільного проживання сторін скаржник посилається на докази спільного відпочинку в період з 16.02.2022 року по 22.02.2022 року та матеріальне забезпечення родини. Також скаржник посилається на те, що резолютивна частина рішення містить висновок про часткове задоволення позовних вимог, разом з тим позовні вимоги зазначені в позовній заяві задоволені у повному обсязі.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 року позивачу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву не надходило.

Копію ухвали Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 року про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 отримала 08.06.2023 року, шляхом доставлення на електронну пошту, зазначену нею у відповідній заяві, про що свідчить довідка.

Копію ухвали Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 року про відкриття апеляційного провадження у справі ОСОБА_2 отримав 26.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач судову повістку отримала 08.06.2023 року, шляхом направлення на електронну пошту з якої здійснювалось спілкування з Одеським апеляційним судом, що підтверджується довідкою.

Відповідач судову повістку отримав 06.06.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що подальше спільне життя подружжя не склалось, сторони припинили стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення та збереження сім`ї неможливо, тому дійшов висновку, що позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 09.02.2008 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 39, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.02.2008 року

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.07.2008 року та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 10.06.2016 року.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що звертаючись до суду із позовом позивачка зазначала, що на примирення не згодна та твердо вирішила розлучитись.

У грудні 2022 року відповідачем заявлено клопотання про надання шестимісячного строку на примирення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом вказаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Іллічівський міський суд Одеської області ухвалою від 26.12.2022 року заяву відповідача про надання строку на примирення задовольнив частково. Призначив подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення терміном 2 місяці.

Іллічівський міський суд Одеської області ухвалою від 27.02.2023 року відновив провадження у справі.

У лютому 2023 року від позивача на електронну адресу суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 в якій остання зазначила, що у строк наданий судом для примирення відповідачем не вжито дій для збереження сім`ї, сторони не спілкуються, наполягала на розірванні шлюбу.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у відповіді на відзив позивач посилається на те, що з березня 2022 року проживає за межами України та з цього часу з відповідачем спільного господарства не веде.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 є не надання судом першої інстанції оцінки обставинам на які останній посилався у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що факт окремого проживання спричинений вимушеними обставинами, посилається на те, що у період з 10.03.2022 року по 24.04.2022 року позивачем витрачались кошти, які були на рахунку відповідача, 31.03.2023 року відповідачем здійснювалось пересилання посилок позивачу, також скаржник посилався на факт спільного відпочинку родини за кордоном у період з 16.02.2022 року по 22.02.2022 року.

Щодо вказаних обставин то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що факт окремого проживання сторін з березня 2022 року сторонами не заперечується.

Разом з тим, як факт спільного відпочинку сторін у період з 16.02.2022 року по 22.02.2022 року, так і факт пересилання посилок позивачу, які підтверджується належними доказами, не можуть свідчити про спільне проживання та ведення спільного господарства подружжям.

Інших доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, або інших доказів відповідачем не надано.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, колегія суддів відхиляє, зважаючи на те, що судом вірно встановлено факт окремого проживання сторін та припинення між ними шлюбних відносин.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що незгода зі сторони ОСОБА_5 на збереження шлюбу не потребує доведення відповідними доказами, оскільки припинення шлюбних відносин є правом особи, тому посилання на вимушене окреме проживання не є підставою для відмови позивачу в задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення позивачкою вимог ч. 2 ст. 55 СК України, та вчинення дій що перешкоджають батьку спілкуватись з дітьми не є обставинами які підлягають з`ясуванню у цій справі, оскільки предметом позову є розірвання шлюбу.

Також не є підставою для скасування оскаржуваного рішення посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не зазначено в резолютивній частині рішення про те, у задоволенні яких позовних вимог позивачу відмовлено, з огляду на ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи положення ст. 269 ЦПК України зазначене може стати підставою для виправлення судом першої інстанції описки в оскаржуваному рішенні.

Слід зауважити, що, апеляційна скарга не містить доводів, які давали б підстави вважати можливим відновлення шлюбних стосунків сторін та збереження сім`ї, відомості про такі обставини матеріали справи також не містять.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховуючи, що позивачка категорично заперечує проти збереження шлюбу з відповідачем та ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), зважаючи на незмінну позицію позивача щодо примирення сторін протягом строку з часу подання позовної заяви та до винесення постанови Одеським апеляційним судом, вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 липня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов