Справа № 464/4288/22 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/3327/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м.Львів

Справа № 464/4288/22

Провадження № 22ц/811/3327/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 21 листопада 2022 року у складі судді Тімченко О.В., у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

встановив:

16 вересня 2022 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з цим позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Закону України «Про теплопостачання» позивач є теплопостачальною організацією. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачу щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості послуг з централізованого опалення місць загального користування для їх оплати. Зазначає, що виконавець надавав послуги відповідачу, а ОСОБА_1 такими послугами користувалася, проте оплату не здійснювала, внаслідок чого утворилась заборгованість за опалення місць загального користування у період з 1 серпня 2017 року по 30 вересня 2022 року. Просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 8 351,81 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування в розмірі 8 351,81 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає таке незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Звертає увагу, що у позовній заяві від 4 серпня 2022 року позивач просить стягнути заборгованість із ОСОБА_2 , однак в оскаржуваному рішенні, суд ухвалив стягнути заборгованість із ОСОБА_1 . Таким чином суд вийшов за межі позовних вимог. Крім того вказує, що мало місце збільшення позовних вимог, яке всупереч ст. 49 ЦПК України не надсилалось відповідачу. Просить рішення скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю предмету спору.

21 лютого 2023 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 вересня 2021 року за № 276023876.

Позивачем до будинку відповідача надаються послуги з централізованого опалення, про що свідчать акти про включення системи теплоспоживання від 10 жовтня 2017 року, 22 жовтня 2018 року, 29 жовтня 2019 року та 16 жовтня 2020 року, опитувальний лист споживача теплової енергії ЛКП «Житловик-С» від 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (ст.ст.1, 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у відповідній редакції).

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно із ст.9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

З акту від 2 листопада 2015 року вбачається, що квартиру відповідача відключено від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, установлено індивідуальне опалення.

Суд у рішенні посилається на те, що влаштування у квартирі відповідача автономної системи теплопостачання не звільняє її від плати за опалення місць загального користування, оскільки згідно із п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (чинних на час виникнення спірних правовідносин), споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

У п.14 Правил надання послуг постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830, в редакції від 8 вересня 2021 року за № 1022, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Суд першої інстанції виходив з того, що згідно розрахунку заборгованості за опалення місць загального користування, наданого позивачем, вбачається що за період з 1 серпня 2017 року по 30 вересня 2022 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 8351,81 грн. та прийшов до висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості у зазначеному розмірі.

Колегія суддів вважає за потрібне змінити рішення суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що 16 вересня 2022 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за послуги централізованого опалення місць загального користування в розмірі 7 079, 74 грн. Ця позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року. Копія зазначеної позовної заяви та ухвали суду направлені відповідачу. 3 листопада 2022 року відповідачем надано відзив на позовну заяву.

7 листопада 2022 року позивач подав до суду клопотання про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 8 351, 81 грн. заборгованості за послуги централізованого опалення місць загального користування. Докази того, що зазначене клопотання направлено відповідачу, а також ухвала суду про прийняття заяви про збільшення позовних вимог в матеріалах справи відсутні. Однак, у оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, яка в матеріалах справи відсутня. Відтак, відповідач була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права щодо вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 8 351,81 грн., зокрема, надання доказів і відзиву.

У п.п. 1,2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що окрім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а також вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною третьою статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач до закінчення підготовчого засідання має право змінити предмет або підстави позов шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмовий відзив на позов, в якому викласти свою позицію щодо заперечення проти позовних вимог із зазначенням доказів, що підтверджують його незгоду з позовними вимогами.

Відзив на позов - найбільш поширений тактичний прийом захисту. Заперечуючи проти позову, відповідач не лише захищається, але й створює умови для якісної роботи суду, допомагає встановити характер спірних правовідносин, закон, який їх регулює, факти, які необхідно встановити і які лежать в основі вимог і заперечень, коло осіб, що мають брати участь у справі. Таким чином, скориставшись своїм правом подати письмове заперечення проти позову, відповідач дасть змогу судді попередньо і всебічно зорієнтуватися в характері спору, який буде предметом судового розгляду.

Відповідно до ч.7 ст.14 ЦПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб.

Встановлено, що 22 жовтня 2022 року відповідачем зареєстровано свою електронну адресу в ЄСІКС, однак жодних документів по справі в цьому порядку їй не надсилалось.

Відповідач була позбавлена можливості подати відзиву на зазначене клопотання, яке суд вважає заявою про збільшення позовних вимог, а також реалізувати інші свої процесуальні права щодо фактично збільшених позовних вимог.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що в користь позивача із відповідача ОСОБА_1 належить стягнути заборгованість в розмірі 7 079,74 грн., щодо якої пред`явлено позов. У зв`язку із зазначеним оскаржуване рішення підлягає зміні.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України із відповідача в користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 2 481,74 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача у частині, що позов заявлено до ОСОБА_2 , а заборгованість стягнуто із ОСОБА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

У позовній заяві зазначено відповідачем ОСОБА_1 , хоч позивач просив стягнути заборгованість із ОСОБА_2 . Всі докази подані щодо заборгованості ОСОБА_1

7 листопада 2022 року представником позивача до суду подано клопотання, у якому зазначено, що в прохальній частині позовної заяви допущено описку щодо імені та по батькові відповідача і правильним є її ім`я та по батькові - ОСОБА_3 .

Судом розглянуто спір щодо відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м.Львів, вул.Д.Апостола, 1, ) заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування в розмірі 7 079, 74 грн. (сім тисяч сімдесят дев`ять грн. 74 коп.) та 2 481 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одну грн.) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 4 липня 2023 року.

Головуючий-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р.Мікуш ______________ Р.В. Савуляк